Справа № 236/47/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.

за участю секретаря Білоус Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Бакир огли, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

04.01.2018 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Бакир огли, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, на підставі договору купівлі продажу від 21.05.1997, посвідченого приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріального округу ОСОБА_4, в реєстрі за № 1159, зареєстрованого в ДКП «БТІ» м. Словянська під № 870, він є власником житлової квартири № 85, по вул. Словянській, в м. Лиман, Донецької області. ОСОБА_2 Бакір огли, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за місцем проживання в цій житловій квартирі, що підтверджено довідкою виконкому Лиманської міської ради Донецької області. Відповідачі за вказаною адресою з 2014 року не мешкають, не користуються житлом, не зберігають в приміщенні належне їм майно. Вони фактично змінили місце проживання, однак дотепер не припинили попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Позивач, як власник здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеної житлової квартири в належному стані, сплачує комунальні платежі, виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості. Не скасована реєстрація відповідачів за колишнім місцем проживання порушує його житлові права відповідно до ст. 383 ЦК України. З огляду на це, позич змушений звернутись за захистом своїх прав до суду(а.с.3-5).

Позивача було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом, однак для участі в судовому засіданні не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі(а.с.20), підтримав заявлені позовні вимоги, наполягає на їхньому повному задоволенні.

Відповідачів ОСОБА_2 Бакир огли та ОСОБА_3, було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи (а.с.19); але відповідачі в судове засідання не прибули, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнали повністю(а.с.21).

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось згідно зі ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини.

На підставі договору купівлі продажу від 21.05.1997, посвідченого приватним нотаріусом Краснолиманського нотаріального округу ОСОБА_4, в реєстрі за № 1159, зареєстрованого в ДКП «БТІ» м. Словянська під № 870, ОСОБА_1 є власником житлової квартири № 85, по вул. Словянській, в м. Лиман, Донецької області (а.с.7).

Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 02.01.2018 адміністратором відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради ОСОБА_5 , в вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 Бакир огли та ОСОБА_3 (а.с. 14).

Відповідачі за вказаною адресою тривалий час не мешкають, не користуються житлом, не зберігають в приміщенні належне їм майно, що підтверджується актом від 04.01.2018, складеного головою мікрорайону «Південий» м. Лиман, та завірений печаткою виконавчого комітету Лиманської міської ради (а.с.15). Вони фактично змінили місце проживання, однак дотепер не припинили попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України.

Позивач здійснює виконання обовязків щодо утримання зазначеної квартири в належному стані, виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_6 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_6 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_6 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_6 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_6 України гарантується. Ст. 41 ОСОБА_6 України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63).

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 21.05.1997 у позивача виникло право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі - продажу від 21.05.1997, зареєстрованого в реєстрі під № 870, що є чинним і сторонами не оспорюється. Відповідачі протягом тривалого часу користувалися вказаним житловим приміщенням, але вже більше трьох років відсутні за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на це, суд вважає вимоги позивача стосовно визнання ОСОБА_2 Бакир огли, ОСОБА_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.

Керуючись ст.ст. 317,319,383,391,405 ЦК України, ст.ст. 13, 80,81,206, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Бакир огли, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 Бакір огли, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя -