ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді-Ковалевської Л.М. з участю секретаря- Омельчук С.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастові цивільну справу за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

В березні 2016 року до суду з даним позовом звернувся представник ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 15.09.2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено в повному обсязі.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 26.01.2017 року рішення Фастівського міськрайсуду від 15.09.2016 року залишено без змін.

Згідно ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2017 року рішення Фастівського міськрайсуду від 15.09.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26.01.2017 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як вбачається зі змісту позову, позивач зазначає про невиконання відповідачем умов кредитного договору від 11.04.2008 року, яка станом на 18 грудня 2015 року становила 540 769 грн 43 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 153 253 грн 86 коп.; заборгованість за відсотками у сумі 159 677 грн 67 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 9 013 грн 20 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 87 200 грн 03 коп.; інфляційні втрати за кредитом у сумі 66 065 грн 21 коп.; інфляційні втрати за відсотками у сумі 65 559 грн 45 коп.

В судове засідання представник позивача не з»явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з»явилась, направила заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечувала та зазначила про необхідність застосування строків позовної давності до вимог банку.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» не підлягає до задоволення з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що 11 квітня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 158 009 грн 76 коп. з кінцевим терміном повернення 10 квітня 2033 року та сплатою 14 % річних.

Підпунктом 1.1.1 кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів протягом усього часу дії договору в розмірі 549 грн до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з 10 травня 2009 року (останній платіж 10 квітня 2033 року).

Пунктом 2.4.5 кредитного договору передбачена сплата процентів за користування кредитом не пізніше 10 числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за вказаним договором виникла заборгованість, яка станом на 18 грудня 2015 року становила 540 769 грн 43 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 153 253 грн 86 коп.; заборгованість за відсотками у сумі 159 677 грн 67 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 9 013 грн 20 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 87 200 грн 03 коп.; інфляційні втрати за кредитом у сумі 66 065 грн 21 коп.; інфляційні втрати за відсотками у сумі 65 559 грн 45 коп.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідач, відповідно до заяви від 18.05.2016 року зазначає про сплив строку позовної давності при зверненні банку до суду (а.с.60-61).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Така правова позиція" викладена у постановах Верховного Суду Україні: від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16, від 7 грудня 2016 року у справ. № 6-719цс16, які, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

Позивач звертаючись до суду зазначає, що оскільки сторони погодили строк дії договору до 10 квітня 2033 року (який на момент звернення до суду з даним позовом ще не настав), то банк не пропустив строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Суд не погоджується з даною позицією позивача та звертає увагу на те, що сторонами в договорі вже було врегульовано питання зміни строку виконання основного зобов'язання та визначено умови такої зміни.

Відповідно до п. 4-5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7 (сплата процентів), 3.3.8 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев'яносто ї календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Із наданого банком до позовної заяви розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що останній платіж за кредитним договором відповідачем було здійснено 21 травня 2012 року і протягом наступних 90 календарних днів позичальник не виконувала обов'язки, передбачені п. п. 3.3.7, 3.3.8 кредитного договору.

За наведених обставин та відповідно до п. 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив, через 90 днів, тобто з 20 серпня 2012 року.

Як вбачається з заяви відповідача від 09.01.2018 року, ОСОБА_1 повторно зазначає про застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позову.

Отже, у зв'язку із неналежним виконанням позичальником умов договору відповідно до п. 4.5 договору змінився строк виконання основного зобов'язання, а тому банк мав право з 20 серпня 2012 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише у лютому 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З огляду на зазначене після зміни строку виконання зобов'язання (20 серпня 2012 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою п. 4.5 договору позичальник була зобов'язана повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягають виконанню.

Керуючись ст.4,12,81,235,263,265,268 ЦПК України, ст.261,266,612 ЦК України, постановами Верховного Суду Україні: від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16, від 7 грудня 2016 року у справ. № 6-719цс16,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М.Ковалевська