ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/4864/17
Провадження № 22-ц/4820/520/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

з участю позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/4864/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 30 жовтня 2018 року у складі судді Карплюка О.І. по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова» про стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, в якому просив стягнути з Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова» на його користь 50 226 грн. 84 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 травня 2016 року по 11 грудня 2016 року включно (по день проведення фактичного розрахунку) та 10 000 грн. моральної шкоди, заподіяної затримкою розрахунку при звільненні.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 16 липня 2015 року він звільнився з посади директора з адміністративно-господарської частини Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова», однак на момент звільнення йому не було виплачено заборгованість із заробітної плати в сумі 7904 грн. 92 коп. Рішення суду про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі вже набрало законної сили, проте посадові особи інституту надалі умисно продовжують порушувати його законні права, затримуючи виплату розрахунку при звільненні. Оскільки звільнений він був ще 16 липня 2015 року, а виплату коштів отримав лише 12 грудня 2016 року, рішенням суду було стягнуто на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період починаючи з 16.07.2015 по 29.04.2016, тобто станом на дату звернення з позовом до суду, тому позивач вважав, що має право на отримання середнього заробітку за період з 1 травня 2016 року по 11 грудня 2016 року включно, тобто по дату фактичного розрахунку. Також позивач зазначав, що внаслідок порушення зобов'язань відповідачем по своєчасній виплаті йому заробітної плати при звільненні, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки він розраховував на гідну оплату своєї праці у відповідності до суми місячного заробітку, тому саме через неправомірні дії адміністрації Інституту був пригнічений його душевний стан. З огляду на ці обставини ОСОБА_4, вважав, що заподіяна йому моральна шкода має бути відшкодована в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2018 року провадження в справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні закрито.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 2000 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

ОСОБА_4 не погодився з таким рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим в частині визначення заподіяної моральної шкоди в розмірі 2000 грн. Апелянт зазначає, що внаслідок порушення зобов'язань відповідача по своєчасній виплаті йому заробітної плати при звільненні йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та переживаннях, внаслідок чого його душевний стан був пригнічений. За захистом свого права він змушений був звертатися до суду, що для нього є неприємним, але необхідним кроком для захисту своїх прав. Судовий розгляд справи тривав більше двох років і відповідач в добровільному порядку на вживав жодних заходів для виплати заробітної плати. Крім того, він був змушений витрачати додаткові зусилля для відновлення своїх прав, змушений був звертатись за правовою допомогою до адвоката, звертатись особисто у виконавчу службу за місцезнаходженням установи відповідача, що у свою чергу зумовило для нього значні додаткові грошові витрати. А тому з огляду на ці обставини заподіяну йому моральну шкоду він оцінює у 10 000,00 грн.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив скасувати заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 30 жовтня 2018 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Так судом правильно встановлено, що з 2 грудня 2014 року ОСОБА_4 працював в Інституті на посаді заступника директора з адміністративно-господарської частини. Наказом від 16 липня 2015 року №170/2-н його звільнено з роботи з 16 липня 2015 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

При звільненні ОСОБА_4 не виплачено роботодавцем 7 904 грн. 92 коп. заборгованості з заробітної плати.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології імені О.О. Шалімова» Національної академії медичних наук України (далі - Інститут) про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Інституту на користь ОСОБА_4 7 904 грн. 08 коп. заробітної плати. В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Інституту на користь позивача 7 904 грн. 08 коп. невиплаченої при звільненні заробітної плати в апеляційному порядку оскаржено не було та набрало законної сили.

Відмовляючи в задоволенні позову про відмову в позовних вимогах про стягнення на користь позивача ще й середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача у невиплаті заробітної плати при звільненні не доведена, тому Інститут не повинен нести відповідальності за затримку розрахунку при звільненні.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови в позовних вимогах про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 18 липня 2018 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано та ухвалено нове судове рішення. Стягнуто з Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології імені О.О. Шалімова» Національної академії медичних наук України на користь ОСОБА_4 68 348 гривень 01 копійку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (сума середнього заробітку визначена без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів).

При цьому, Апеляційним судом Хмельницької області було достеменно встановлено, що закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать та саме з вини Інституту мала місце затримка розрахунку при звільненні ОСОБА_4, а тому у суду були наявні підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 18 липня 2018 року встановлено вину відповідача у не виплаті при розрахунку при звільненні позивачеві 7 904 грн. 92 коп. заборгованості з заробітної плати, то дана обставина не підлягає доказуванню в даній цивільній справі.

У відповідності до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237 1 КЗпП (за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова» зі своєї вини не виплатив позивачу заробітну плату при звільненні, тобто порушив його законні права, гарантовані та передбачені Конституцією України і трудовим законодавством, що призвели до моральних страждань позивача, додаткових зусиль для організації свого життя, звернення до суду для поновлення своїх прав колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно з врахуванням розміру заборгованості по заробітній платі та інших обставин справи визначив розмір моральна шкода, який підлягає відшкодуванню в сумі 2000 грн.

Доводи апеляційної скарги, що розмір відшкодування моральної шкоди є заниженим, оскільки за захистом свого права апелянт був змушений звертатися до суду, що для нього є неприємним, судовий розгляд справи тривав більше двох років і відповідач в добровільному порядку не вживав жодних заходів для виплати заробітної плати, витрачати додаткові зусилля для відновлення своїх прав, звертатись за правовою допомогою до адвоката, звертатись особисто у виконавчу службу за місцезнаходженням установи відповідача, що у свою чергу зумовило для нього значні додаткові грошові витрати, слід відхилити.

За стягненням заборгованості по заробітній платі позивач звернувся до суду в квітні 2016 року, а рішення суду про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати було ухвалено 20 липня 2016 року, рішення не було оскаржено в апеляційному порядку та набрало законної сили, тобто судовий розгляд в цій частині позовних вимог тривав біля трьох місяців, а не більше двох років як стверджує апелянт.

Судовий розгляд тривав певний час щодо позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що фактично є відповідною мірою відповідальності роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а тому не може впливати на розмір відшкодування моральної шкоди внаслідок несвоєчасно виплаченої заробітної плати.

Інші обставини, вказані в апеляційній скарзі були в повній мірі, враховані судом при визначенні розміру моральної шкоди, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування судового рішення.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2018 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох