Провадження № 2/369/959/18
РІШЕННЯ

Іменем України

30.10.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Ріпка Л.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1. В будинку їй належить одна кімната площею 0,15 кв.м. У 2014 році вона частково збудувала прибудову до будинку - приміщення кухні, побудувала фундамент та стіни даного приміщення. В подальшому вона домовилась в усній формі з відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про добудову ними кухні. 10.06.2016 року вона передала відповідачу ОСОБА_2 для проведення будівництва грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн, які остання передала ОСОБА_4 Наступного дня відповідачі придбали та доставили їй будівельні матеріали: газоблоки на загальну суму 8000,00 грн, дошку вартістю 2700,00 грн, клей на суму 1200,00 грн, цвяхи-саморізи вартістю 170,00 грн та батареї-конвектори вартістю 10 000,00 грн. Окрім того, відповідач ОСОБА_4 повідомив, що за роботу електрика потрібно сплатити 5 000,00 грн. Згодом відповідач отримав від неї іще 2 500,00 грн як оплату за проведення будівельних робіт. Чеки за придбані матеріали їй не надані, оскільки вважає вартість таких матеріалів відповідачами свідомо завищена. Так, вартість конвекторів в тому магазині, де купували їх відповідачі, коштує не 10 000,00 грн а 7887,00грн, дошка коштує не 2700,00 грн, а 864 грн. Крім того, відповідачем придбано газоблоки на суму 8 000,00 грн на будівництво другого поверху, проте другий поверх їй не потрібен, тому відповідачі даремно витратили її кошти в сумі 8 0000,00 грн. В подальшому будівельні роботи не проводились. Вона змушена була самостійно наймати людей та сплачувати за ці роботи. На її прохання розпочати будівельні роботи відповідачі не реагували.

Восени 2016 року вона змушена була звернутись із відповідною заявою до Києво-Святошинського відділу поліції.

Оскільки між нею та відповідачами було укладено в усній формі договір послуги, за яким відповідачі зобов'язались доробити їй прибудову - кухонне приміщення, зобов'язання свої не виконали, вважає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повинні повернути їй кошти: 2500,00 грн - сплата за проведення будівельних робіт, 5000,00 - за проведення електрики, 2113,00 грн - за конвектори, 1836, 00 грн - різниця вартості дошок, 8 000,00 грн - вартість газоблоків, а всього 19 449,00 грн.

При розгляді справи позивач уточнила позовні вимоги. Зазначила, що в ході розгляду справи відповідач ОСОБА_4 надав суду квитанції на придбання будівельних матеріалів на суму 15 811, 00 грн. Таким чиноv, відповідачі не виконали ремонтні роботи і не повернули їй кошти в сумі 16 689,00 грн (32 500,00 грн - 15 811,00 грн).

Тому просила суд стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на її користь збитки у розмірі 16 689,00 грн.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.10.2017 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.02.2018 року продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

09.02.2018 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що знайома з ОСОБА_1 давно, у них завжди були нормальні стосунки. ОСОБА_1 звернулась до неї із проханням допомогти їй у вирішенні питання добудови кухні. У зв'язку із цим вона звернулась до свого сина ОСОБА_4 з проханням допомогти ОСОБА_1, на що останній погодився після переговорів з позивачем. Вона особисто про проведення будівельних робіт з ОСОБА_1 не домовлялась, коштів від неї не отримувала. Їй відомо, що ОСОБА_4 купував будівельні матеріали для ОСОБА_1, завчасно узгоджуючи з нею вартість таких матеріалів. Тому просила суд відмовити у задоволенні позову.

15.02.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_4 Заперечення обґрунтовані тим, що з позивачем знайомі давно, так як є сусідами. Позивач звернулась до його матері ОСОБА_2 із проханням допомогти їй у вирішенні питання добудови кухні. Він погодився здійснити обговорені будівельні роботи та питання щодо придбання будівельних матеріалів. Так, у зв'язку із його зайнятістю на роботі, вони домовились , що спочатку він завезе необхідні будівельні матеріали, а потім розпочне будівельні роботи. Позивач згодилась зачекати. При цьому, кошти у сумі 30 000, 00 грн він та ОСОБА_2 для передачі йому не брали. Він взяв у позивачf аванс за проведення будівельних робіт у розмірі 2 500,00 грн, при цьому домовившись, що поверне у разі невиконання ним робіт, а в разі відмови позивача - кошти залишаються у нього як компенсація. Загалом, ним придбано будівельних матеріалів на загальну вартість 15 811,00 грн, саме таку суму і заплатила позивач. Також зазначив, що він привів до позивача знайомого електрика, з яким позивач особисто домовлялась та розраховувалась за виконання робіт. Необхідні роботи були виконані електриком у повному обсязі. Проте коли він прийшов з напарником для виконання ними будівельних робіт, ОСОБА_1 була налаштована негативно та вигнала їх з будинку, тим самим відмовившись від його, ОСОБА_4, послуг. Безпідставними є вимоги ОСОБА_1 стосовно повернення їй вартості газоблоків, оскільки остання хотіла підняти вище стелю кухні та матеріали були куплені з її згоди. У своєму позові ОСОБА_1 посилається на норми ст. ст. 901, 906 ЦК України . Відповідно до цих норм він зі своєї сторони виконував усі послуги за завдання замовника, а позивач в свою чергу відмовилась від отримання таких послуг. Тому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

16.08.2018 року до суду надійшов відзив ОСОБА_4 на уточнену позовну заяву ОСОБА_1, у якому додатково зазначив, що в первісному позові позивач зазначає, що кошти на будівництво отримана ОСОБА_2 та передала ОСОБА_4, в той час як в уточненому позові зазначає, що кошти передавала йому в присутності матері. Твердження позивач, що товарних чеків їй не надавалось є неогрунтованими, оскільки оригінали товарних чеків він надав ОСОБА_1 відразу, а дублікати змушений був взяти додатково в ході розгляді справи для підтвердження своїх заперечень.

16.08.2018 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на уточнену позовну заяву ОСОБА_1, у якому додатково зазначила, що в первісному позові позивач зазначає, що кошти на будівництво отримана ОСОБА_2 та передала ОСОБА_4, в той час як в уточненому позові зазначає, що кошти передавала ОСОБА_4 в присутності матері. Просила суд відмовити у задоволені позову.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник заперечували проти позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзивах. Просили суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

В силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Договором, за положеннями ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, як це передбачено ч.1 ст. 638 ЦК України.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи та достеменно було встановлено судом, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено усну домовленість про надання послуг, предметом якого було надання виконавцем за завданням замовника робіт щодо будівництва прибудови кухні за адресою місця проживання позивача: АДРЕСА_1.

З письмових матеріалів справи та наданих пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання на придбання необхідних будівельних матеріалів. Авансовий платіж за виконання таких робіт складає 2 500,00 грн, який був отриманий відповідачем.

Окрім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 погодили, що авансовий платіж за невиконання будівельних робіт ОСОБА_4 повертається ОСОБА_1 у повному обсязі, у разі відмови позивача від послуг ОСОБА_4 - не повертається.

З наданих дублікатів товарних чеків встановлено, що відповідачем ОСОБА_4 придбано будівельні матеріали на загальну вартість 15 811,00 грн.

З матеріалів перевірки за заявою ОСОБА_1, які зареєстровані до ЖЄО №33016 від 14.08.2017 року, вбачається, що 14.08.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського відділу поліції з письмовими заявами про те, що ОСОБА_4 отримав грошові кошти в сумі 32 000,00 грн на здійснення будівництва прибудови, проте роботи не виконав. Згідно висновку, затвердженого начальником Києво-Святошинського ВП ГУ НП у Київській області Євтушенко В.В., від 23.08.2018 року закінчено перевірку заяви ОСОБА_1 у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення.

Частиною 1 статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.906 ЦК України).

Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що нею було передано відповідачам грошові кошти для виконання будівельних робіт та придбання будівельних матеріалів, проте такі твердження не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, положеннями ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1959р (ратифіковано Україною 17.07.1997р) визначено, що кожен, чиї права,свободи,визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Верховний суд України у постанові від 12.06.2013 року по справі №6-32цс13 зробив наступний висновок,що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захист, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України (ст.8,9) та Конвенції мають вищу юридичну сил, а обмеження матеріального права суперечить цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту,тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його правопорушення та наслідком, спричиненим порушенням.

Разом з тим, позивачем в ході судового розгляду позивачем не надано належного підтвердження про порушення свого цивільного права, за захистом якого він змушений був звернутись до суду.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 901, 906 ЦК України та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-82, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відшкодування збитків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 08 листопада 2018 року.

Суддя: Дубас Т.В.