У Х В А Л А

Іменем України

10 січня 2018 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Дубровської Н.М.,

при секретарі Гоноболіній О.І.,

за участю головного

державного виконавця Ткаля Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську подання головного державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання нею своїх зобовязань,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 до виконання нею своїх зобов'язань. Підставою для обрання такого обмеження на думку державного виконавця є ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», та наявність у боржника заборгованості по сплаті на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми боргу в розмірі 13263,83 грн.

Головний державний виконавець Ткаля Д.О. у судовому засіданні подання підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених у поданні.

В силу ч. 4 ст.441 ЦПК України, суд негайно розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання головного державного виконавця не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування подання головний державний виконавець зазначає, що на підставі виконавчого листа № 200/20710/15-ц виданого 01.04.2016 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська відкрито виконавче провадження. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням, що підтверджується реєстром на відправлення рекомендованої кореспонденції за 29.04.2016 року.

Згідно інформації наданою ДФС України та ПФУ боржник не працює, відкритих рахунків у банківських та фінансових установах не має, пенсію не отримує. Зареєстровані транспортні засоби та нерухоме майно за боржником відсутні.

04.10.2017 року на адресу боржника, рекомендованим листом, направлено виклик державного виконавця яким його зобов'язано з'явитися до відділу ДВС, надати пояснення, щодо причин невиконання судового рішення, надати інформацію про майновий стан та попереджено, що у разі невиконання законних вимог державного виконавця буде направлено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Згідно онлайн сервісу ПАТ «Укрпошта» виклик отримано боржником 10.10.2017 року. Будь-які дії на виконання вимог викладених у виклику державного виконавця боржником не здійснено, не надано жодних пояснень, копій чи довідок, при цьому державному виконавцеві невідомо про наявність будь-яких об'єктивних обставин (непереборної сили, подій тощо) які перешкоджають виконанню обов'язків покладених на боржника чинним законодавством.

13.12.2017 року на адресу боржника, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, повторно направлено постанову про відкриття виконавчого провадження та виклик державного виконавця, яким його зобов'язано з'явитися до відділу ДВС 19.12.2017 року, надати пояснення, щодо причин невиконання судового рішення, надати інформацію про майновий стан. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення даний лист було отримано боржником 19.12.2017 року особисто. Будь-які дії на виконання вимог викладених у виклику державного виконавця боржником не здійснено.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п'ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ст. 2 «Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї» кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до п.п. 3, 4 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим, саме державний виконавець повинен довести суду, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання в повному обсязі або частково.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Під поняттям «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Суд враховує, що заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки повязана з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

За змістом наведених вище норм чинного законодавства, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням та його намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

В обґрунтування подання про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України головний державний виконавець посилається на те, що рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Будь-яких доводів та доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього рішенням, або про його намір вибути за межі України з метою невиконання рішення, доведення яких є обовязковою умовою для встановлення для боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, ні у подані ні у матеріалах справи немає. До того ж, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається обовязок доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд не вбачає підстав для задоволення подання, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього рішенням.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, ст.6 ст. Закону України Про порядок виїзду з України і порядок вїзду в Україну громадян України", суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання нею своїх зобовязань - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Н.М. Дубровська