П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року місто Київ

справа № 757/5215/18-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/989/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Васильєвої Н.П. від 14 червня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Рада-7" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ТОВ "Рада-7" звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконанням обов'язку щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги, за період з 1 травня 2017 року по 31 грудня 2017 року, у відповідача утворилась заборгованість в сумі 4 986 грн. 13 коп.

Посилаючись на викладене, ТОВ "Рада-7" просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 4 986 грн. 13 коп., інфляційні втрати в розмірі 176 грн. 20 коп., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 51 грн. 55 коп. та пеню в розмірі 4 052 грн. 24 коп.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року позов ТОВ "Рада-7" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Рада-7" заборгованість за надані житлово-комунальні послугу в розмірі 4 986 грн. 13 коп., інфляційні втрати в розмірі 176 грн. 20 коп., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 51 грн. 55 коп., пеню в розмірі 4 052 грн. 24 коп. та судовий збір в розмірі 1 762 грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Скаржник зазначає, що судом безпідставно встановлено, що ТОВ "Рада-7" надавало житлово-комунальні послуги і має право на стягнення з нього заборгованості по їх сплаті; між сторонами відсутній договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, а тому стягнення пені є незаконним; суд безпідставно надав оцінку питанню про визнання договору недійсним та застосування строків позовної давності, оскільки сторонами такі вимоги не заявлялись.

ТОВ "Рада-7" відзив на апеляційну скаргу не подало.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна

скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

10 травня 2003 року між ТОВ "Рада" Корпорації "Позняки-жил-буд" та ОСОБА_1 було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території.

ТОВ "Рада-7" забезпечувало надання будинку № 6-Б по вулиці Старонаводницькій в місті Києві комплексу житлово-комунальних послуг, зокрема, послуг з утримання будинку і прибудинкової території.

ОСОБА_1 плату за послуги з утримання будинку і прибудинкової території з 1 травня 2017 року по 31 грудня 2017 року не вносив, у зв'язку із чим станом на 22 січня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 4 986 грн. 13 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ "Рада-7", суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 має заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг, яка згідно розрахунку ТОВ "Рада-7" з урахування інфляційних втрат, пені та трьох процентів річних підлягає стягненню на користь останнього.

Проте повністю з таким висновком суду погодитися не можна.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" регулювання у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі стандартів, нормативів, норм і правил, які встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону;

визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статутом ТОВ "Рада-7" визначено, що, зокрема, предметом діяльності товариства є забезпечення управління житловим фондом, ефективної експлуатації житлових і нежитлових приміщень, будинків та споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд, для задоволення потреб споживачів щодо надання їм житлово-комунальних послуг, а також розширення ринку товарів і послуг, отримання прибутку, сприяння у найбільш повному задоволенні потреб споживачів в товарах і послугах, що виробляються товариством тощо.

З інформаційно-аналітичної системи управління житловим фондом Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) убачається, що обслуговуючою організацією будинку № 6-Б по вулиці Старонаводницькій в місті Києві є ТОВ "Рада-7".

Отже, позивач у справі, у період часу за який порушується питання про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, було належною обслуговуючою організацією, а тому має права, передбачені ч. 1 ст. 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Статтями 20, 21 Закону визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі - Правила).

Згідно з п. 7 зазначених Правил власник квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов'язок по оплаті житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території в будинках (квартирах) приватного житлового фонду покладено на власника і ст. 162 ЖК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, правовідносини, в яких замовник зобов'язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов'язаннями.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами з надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих

житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошового зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання вираженого в національній валюті полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів.

Оскільки відповідачем було допущено порушення по оплаті наданих житлово-комунальних послуг, то наявні підстави для стягнення суми боргу з урахуванням інфляційних втрат.

Установивши, що ОСОБА_1 неналежно оплачує житлово-комунальні послуги з травня 2017 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 4 986 грн. 13 коп., інфляційної складової боргу в розмірі 176 грн. 20 коп. та трьох процентів річних в розмірі 51 грн. 55 коп.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 4 052 грн. 24 коп., суд першої інстанції не звернув уваги на таке.

Так, аргументуючи наявність правових підстав для стягнення пені, позивач посилався на договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, який був укладений 10 травня 2003 року між ТОВ "Рада" Корпорації "Позняки-жил-буд" та ОСОБА_1

Проте як убачається з положень зазначеного договору, ТОВ "Рада-7" не є його стороною. Крім того, предметом договору врегульовано питання забезпечення підприємством обслуговування та поточного ремонту житлового будинку та прибудинкової території, де знаходиться квартира, що належить співвласнику на праві приватної власності, а саме: квартира АДРЕСА_1.

Оскільки відповідач не є власником зазначеної квартири, позивач не був стороною договору від 10 травня 2003 року, то підстави для стягнення пені на основі його умов відсутні.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені скасувати.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на вирішення справи по суті не впливають.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 991 грн. 48 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Рада-7" пені в розмірі 4 052 грн. 24 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно зменшити суму судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Рада-7", з 1 762 грн. до 991 грн. 48 коп.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова