Єдиний унікальний номер 226/939/17 Номер провадження 22-ц/775/50/2018
Єдиний унікальний номер 226/939/17
Номер провадження 22-ц/775/50/2018
Головуючий у 1 інстанції Редько Ж.Є.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Хейло Я.В.

за участі секретаря Ситнік Д.Л.

за участі представника позивача ОСОБА_1

за участі відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу №226/939/17 за позовною заявою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 01 листопада 2017 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Димитрів Донецької області,

встановив:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_3 комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі за текстом ОКП «Донецьктеплокомуненерго») звернулось до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного договору №67 від 01 жовтня 2004 року ПП «Гумбаков» в особі ОСОБА_2 позивачем надавались послуги з теплопостачання гарячої води, а ОСОБА_2 зобовязався сплачувати вартість наданих послуг. Відповідно до умов договору в період з жовтня 2014 року по жовтень 2016 року включно вартість наданої теплової енергії у нежитлове приміщення «Компютерний клуб», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з опалювальною площею 69,87 м2 відповідачем не оплачена.

У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань по оплаті вартості наданих послуг з теплопостачання, утворилась заборгованість за вказаний період в розмірі 27 737,06 гривень.

Крім цього, позивач вказує, що 23 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору №67 від 01 жовтня 2004 року, відповідно до якої п.6.1.розділу «Порядок розрахунків» викладено в новій редакції та приведено його у відповідність до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 січня 2016 року №54.

Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за теплову енергію за період з 24 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2016 року в розмірі 27 737,06 гривень, інфляційні витрати в розмірі 5 356,76 гривень, 3% річних в розмірі 989,20 гривень та судові витрати в розмірі 1 600 гривень.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 01 листопада 2017 року позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за теплову енергію за період з 24 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2016 року в розмірі 27 737,06 гривень, інфляційні витрати в розмірі 5 356,76 гривень, 3% річних в розмірі 989,20 гривень та понесені судові витрати в розмірі 1 600 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення суду є необґрунтованим та винесеним із порушенням норм матеріального права, просить його скасувати і закрити провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що він листом б/н від 17 вересня 2012 року повідомляв позивача про те, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 не належить йому на праві власності, а з 01 вересня 2012 року він припинив займатись підприємницькою діяльністю у вказаному приміщенні та просить розірвати договір №67 від 01 жовтня 2004 року. У відповідь на зазначений лист відповідачем було отримано лист №05/147 від 26 вересня 2012 року, в якому позивач предявив вимогу про надання відповідачем переліку документів для розірвання наведеного договору, а саме: документів на підтвердження припинення підприємницької діяльності, технічної документації з БТІ на нежитлове приміщення та документи про право власності.

Також, поза увагою суду залишилось те, що п.9.2 договору №67 від 01 жовтня 2004 року передбачено, що договір вважається розірваним, в тому числі, у випадку ліквідації сторін. Він повідомив суду першої інстанції, що 24 липня 2014 року припинив підприємницьку діяльність.

Крім цього, суд не надав оцінку тому, що фізична особа ОСОБА_2 не може бути правонаступником правочинів, які виникли після ліквідації ФОП ОСОБА_2.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав та просив її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності, просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст. 376 ЦПК України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 жовтня 2004 року між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та ПП «Гумбаков», в особі ОСОБА_2, укладено договір №67, відповідно до умов якого позивач зобовязався постачати відповідачу теплову енергію у період опалювального сезону, а відповідач - оплачувати отриману послугу за встановленими тарифами у строки, встановлені даним договором.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 у заяві від 17 вересня 2012 року, спрямованій на адресу Димитровської тепломережі, просив позивача розірвати договір на постачання теплової енергії від 01 жовтня 2004 року № 67 у звязку з тим, що нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, йому не належить на праві власності та з 01 вересня 2012 року він припинив здійснювати у вказаному приміщенні підприємницьку діяльність.

У відповідь на вказану заяву позивач своїм листом від 26 вересня 2012 року повідомив ОСОБА_2, що для розірвання договору від 01 жовтня 2004 року № 67 потрібні документи, які підтверджують припинення підприємницької діяльності, технічна документація БТІ на приміщення, документи про право власності.

Крім цього, судом встановлено, що 24 липня 2014 року підприємницька діяльність ОСОБА_2 припинена за власним бажанням.

15 січня 2014 року, 03 квітня 2014 року, 15 січня 2014 року та 23 лютого 2016 року до договору від 01 жовтня 2004 року №67 між сторонами було укладено додаткові угоди.

Також, судом встановлено, що позивач свої зобовязання за договором з подачі обєкту споживача теплової енергії виконав належним чином.

Розмір заборгованості доведений позивачем письмовим доказом у вигляді розрахунку заборгованості.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. 10, 263 ЦПК України (в редакції 2017 року), встановивши, що позивач належним чином виконував умови договору, а відповідач, особисто підписуючи додаткові угоди до договору про порядок розрахунків за теплову енергію, свідомо бажав продовження договірних відносин з приводу користування тепловою енергією та підписуючи додаткові угоди до договору після припинення його підприємницької діяльності, фактично прийняв на себе зобовязання щодо оплати за тарифами для інших споживачів (крім населення).

Також, суд першої інстанції, надавши належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, вірно виходив з того, що договірні відносини між сторонами не припинились у звязку з припиненням здійснення ОСОБА_2 підприємницької діяльності, оскільки у встановленому договором та законом порядку його не розірвано, дій, спрямованих на розірвання договору ОСОБА_2 не здійснював.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження при перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, твердження відповідача, були предметом дослідження у суді першої інстанції та їм надано належну правову оцінку.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складений 17 січня 2018 року.

Головуючий