Провадження № 22-ц/790/262/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2017 року у справі № 645/3489/15 (суддя Бабкова Т.В.) за поданням головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобовязань, покладених згідно виконавчого листа № 645/3489/15-ц від 25 травня 2017 року, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики у розмірі 245093 грн. 09 коп., суми відсотків за користування позикою у розмірі 465676 грн. 86 коп.

В обґрунтування подання посилалася на те, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду. Зокрема, 29 травня 2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копія даної постанови надіслана на адресу боржника. З метою виконання рішення суду державним виконавцем були вжиті заходи щодо виявлення майна боржника для звернення стягнення. Згідно отриманих відповідей на запити, за боржником на праві власності транспортних засобів, техніки, земельних ділянок, а також рахунків в банківських установах не зареєстровано. 16 серпня 2017 року державним виконавцем здійснено виїзд за адресою реєстрації боржника: АДРЕСА_1. Під час виїзду перевіркою майнового стану боржника встановлено, що у боржника ОСОБА_2 відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. 15 серпня 2017 року надійшла відповідь з державної прикордонної служби України, з якої вбачається, що боржник перетинає державний кордон України. Станом на 29 серпня 2017 року рішення суду боржником в повному обсязі не виконане, ОСОБА_2 пред'явлені квитанції про сплату боргу на суму 400 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні поданням головного державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 29 травня 2017 року Фрунзенським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики у розмірі 245093 грн. 09 коп., суми відсотків за користування позикою у розмірі 465676 грн. 86 коп.

В процесі здійснення примусового виконання зясовано, що боржник ОСОБА_2 не має рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями, як платник податків на обліку в органах фіскальної служби не перебуває.

Постановою державного виконавця Фрунзенського ВДВС ГТУЮ у Харківській області Васильєвої А.С. від 14 червня 2017 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2, проте при подальшому виконанні рішення зясовано, що вказане майно боржнику на праві власності не належить.

Будь-якого майна, належному боржнику ОСОБА_2, на яке б можливо було звернути стягнення, за місцем його проживання відповідно до акту головного державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 16 серпня 2017 року не виявлено.

В той же час встановлено, що 30 червня 2017 року боржник ОСОБА_2 письмово звернувся на адресу міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою, в якій повідомив про своє місце роботи в ФОП ОСОБА_4 Крім того, ОСОБА_2 сплачує грошові кошти для погашення заборгованості на користь ОСОБА_3 в добровільному порядку, що підтверджується наданими з боку квитанціями на суму 400 грн. від 04 липня 2017 року, 300 грн. від 16 серпня 2017 року, 400 грн. від 07 вересня 2017 року.

Дані про перетинання боржником ОСОБА_2 Державного кордону України в період 2012 2016 років з боку його представника ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувалися, з врахуванням того, що в минулому боржник працював на флоті.

Відмовляючи у задоволені подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази ухилення боржника від виконання зобовязання.

Судова колегія, вважає такий висновок суду першої інстанції правильним, який не викликає сумніву, оскільки він відповідає обставинам і матеріалам справи та узгоджується з правовими нормами, які регулюють ці відносини.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1, наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта в даному випадку не є суттєвими, процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення.

В апеляційній скарзі зазначено, що подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України винесено у звязку з неможливістю виконати рішення суду, так як в ході примусового виконання встановлено, що у боржника відсутні кошти та майно, на яке можливо звернути стягнення.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Такі права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 377-1 ЦПК України, в редакції на час постановлення ухвали, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно п.19 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»,виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

В статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон, зокрема, якщо боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

При цьому сам факт наявності невиконаного рішення суду боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов'язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання судового рішення.

Ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів умисного ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

Перевірив законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що ухвала судом постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, , 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області відхилити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2017 року залишити без змін.

Повне судове рішення буде складено 16 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді -

Повний текст судового рішення складено 12 січня 2018 року.