Провадження 6/127/19/18
У Х В А Л А

15 січня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Константинові А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Староміського відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

подання мотивоване тим, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження № 50676931 з примусового виконання виконавчого листа №127/28697/15 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 28.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

01.04.2016 року виконавче провадження було відкрито. 16.11.2017 року накладено арешт на майно боржника, були надіслані запити щодо отримання офіційних доходів (зарплата, пенсія), однак, офіційних джерел доходу боржника не виявлено, на рахунках боржника, відкритих у банківських установах кошти відсутні. Станом на 01.01.2018 року заборгованість по аліментах складає 21 853,80 грн.

Оскільки від стягувача надійшла інформація про намір боржника виїхати за кордон, державним виконавцем направлено запит щодо наявності у боржника паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Отримано відповідь про наявність закордонного паспорта у ОСОБА_2 серії ЕК889506, виданого 08.04.2010 року, даний паспорт дійсний до 08.04.2020 року.

Державний виконавець Чорний А.О. просив тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобовязання, покладеного на нього рішенням суду про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні державний виконавець Чорний А.О. підтримав подання, повідомив, що ним вжиті всі заходи для виконання рішення суду. Встановлено, що боржник не працює, офіційного доходу не отримує, майна, на яке можливо звернути стягнення, немає. Вважає, що боржник може утримувати дитину, але ухиляється від свого обов`язку, тому просив обмежити його у праві виїзду за межі України.

Дослідивши матеріали подання, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що подання задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що з 01.04.2016 року на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження № 50676931 з примусового виконання виконавчого листа №127/28697/15 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з 28.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Станом на 01.01.2018 року заборгованість по аліментах складає 21 853,80 грн.

Постановою державного виконавця від 16.11.2017 року накладено арешт на майно боржника.

З отриманої інформації на запити державного виконавця встановлено, що офіційного доходу (зарплата, пенсія), майна, коштів на банківських рахунках ОСОБА_2 немає.

ОСОБА_2 документований паспортом для виїзду за кордон серії ЕК889506, дійсний до 08.04.2020 року. Відомості про перетин кордону боржником за 2016-2017 роки у державного виконавця відсутні.

Згідно письмових пояснень боржника ОСОБА_2 від 23.11.2017 року, заборгованість по аліментах за 2016-2017 роки виникла, через його незадовільний фінансовий стан.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України визначені в Законі України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», в редакції чинній на момент звернення із поданням до суду та на момент розгляду подання, право громадянинна України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Дане подання розглядається відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року), частинами 1, 3, 4 якої передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Суд вважає, що застосування заявлених обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування.

В інформаційному листі Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» судам роз'яснено, що "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону "Про виконавче провадження" позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Оскільки, відповідно до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України дане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Позиція щодо неправомірності заборони виїзду за кордон без оцінки індивідуальних обставин боржника на підставі лише факту наявності невиконаного грошового зобов'язання, також викладена в рішенні ЄСПЛ у справі «Хлюстов проти Росії».

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Отже, аналізуючи вказані норми Закону, словосполучення «ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням (судовим рішенням)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, на які посилається суб`єкт подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Саме невиконання боржником аліментних зобовязань та наявність заборгованості, відсутність у нього офіційних доходів та майна, на яке можливо звернути стягнення, на що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків. Належних доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань державний виконавець до подання не додав.

Наявність у боржника паспорта для тимчасових поїздок за кордон не може слугувати доказом ухилення боржника від сплати аліментів. Інформації про перетин кордону за 2016-2017 роки державний виконавець також не отримав.

Суд враховує, що невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, але державним виконавцем не доведено, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання рішення суду, хоча має змогу виконувати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Враховуючи вимоги ст. 33 Конституції України про те, що кожному гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання і право залишити територію України, Конвенцію про захист прав і основоположних свобод, суд прийшов до висновку, що в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.441 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

в задоволенні подання державного виконавця Староміського відділу ДВС м.Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали відповідно до вимог ст. 354, ст. 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 15 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Суддя: