АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1016/18 Справа № 405/641/12 Головуючий у 1 й інстанції - Філіппова Є.Є. Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, Дніпропетровського обласного комунального підприємства «Васильківський комбінат комунального господарства», ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Васильківська селищна рада Дніпропетровської області, про поновлення строку позовної давності, визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання дій державного нотаріуса незаконними та визнання права власності на 3/4 частки квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04 серпня 1993 року ОСОБА_7, яка є родичкою позивачів, на підставі договору купівлі-продажу викупила у Васильківського комбінату комунального господарства квартиру АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла. Позивачі вважають, що при продажі квартири були порушені норми ст. ст. 113-114 ЦК України в редакції 1963 року чинного на час здійснення договору купівлі-продажу щодо володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності та право на відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні та обов'язку повідомлення продавцем частки в спільній власності решту учасників спільної часткової власності про намір продати свою частку сторонній особі з зазначенням ціни та інших умов, на яких продає її, тобто порушення права привілеєвої купівлі, оскільки на час складання договору купівлі-продажу квартири позивач разом з сином ОСОБА_3 були прописані та проживали в спірній квартирі (1988-1996рр). Малолітній син ОСОБА_3 відповідно до ст.161 ЖК України, також, був зареєстрований за місцем проживання реєстрації (проживання) ОСОБА_2 в зазначеній квартирі.

У зв'язку з чим, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили суд: визнати недійсним завірений державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори та укладений між ОСОБА_7 та Васильківським комбінатом комунального господарства договір купівлі-продажу від 04 серпня 1993 року квартири АДРЕСА_1; визнати дії нотаріуса незаконними та визнати право власності за позивачами на 3/4 частки вказаної нерухомості, судові витрати у справі стягнути з відповідачів на користь позивачів.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_7, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та укладення шлюбу, позивачі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, народження є синами ОСОБА_2 та онуками ОСОБА_7

Згідно Ордера НОМЕР_1 від 02 червня 1981року виданого виконавчим комітетом Васильківської районної ради депутатів трудящих ОСОБА_7, сім'я якої складається з 3(трьох) чоловік надано право на зайняття окремої квартири АДРЕСА_1.

Склад сім'ї: ОСОБА_7 - голова сім'ї, ОСОБА_8 - донька, ОСОБА_9 - мати.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 померла, що підтверджується актовим записом про смерть.

З довідки Дніпропетровського обласного КП «Васильківський комбінат комунального господарства» відомо, що «За період з 1981 по 1993 рік за даною адресою були прописані ОСОБА_7 з 20 липня 1981 року - основний квартиронаймач, ОСОБА_8 - донька, з 11 червня 1988 року перепрописана у зв'язку зі зміною прізвища на ОСОБА_2, ОСОБА_3 - онук ОСОБА_7 Квартира є викупленою ОСОБА_7».

Із записів в «Домовій книзі для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1» вбачається, що ОСОБА_2 26 лютого 1996 року виписана з квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 за нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу купила у Васильківського комбінату комунальних підприємств займану нею квартиру АДРЕСА_1.

В матеріалах нотаріальної справи наявні заяви ОСОБА_7 до виконкому Васильківської районної ради про надання дозволу на приватизацію квартири, «так як вона не отримала компенсації за знесені належні їй хату, сарай та погріб у 1981 році за рішенням виконкому, де збудовано приміщення Держбанку».

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір купівлі-продажу укладено у 1993 році, тобто до набрання чинності ЦК України, та під час дії норм ЦК УРСР 1963 року.

Позивач ОСОБА_2 в позовній заяві визнає факт віднесення спірної квартири до державного житлового фонду.

Згідно реєстраційного свідоцтва виданого Синельниківським БТІ 29 червня 1992 року житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за Васильківським комбінатом комунального господарства, тобто ні позивач ОСОБА_2, ні ОСОБА_7 на час купівлі квартири не були її власниками, тож суд першої інстанції прийшов до висновку, що до угоди купівлі-продажу квартири не могли бути застосовані положення ст. ст. 113-114 ЦК України (в редакції 1963 року) щодо володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності та право відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні та обов'язку повідомлення продавцем частки в спільній власності решту учасників спільної часткової власності про намір продати свою частку сторонній особі з зазначенням ціни та інших умов, на яких продає її, тобто порушення права привілеєвої купівлі.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції керувався положеннями ЦК УРСР в редакції від 1963 року, ЦК України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ЖК України та виходив із того, що позивачами не доведено факту порушення їх прав при укладенні ОСОБА_7 договору купівлі-продажу, за яким було викуплено у Васильківського комбінату комунального господарства квартиру АДРЕСА_1.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилаються на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а, також, на неповне з'ясування всіх обставин справи, що мають значення для її вирішення.

Так, апелянти вважають, що укладанні та посвідченні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 були порушені норми ст. 65-1 ЖК України в частині отримання згоди всіх повнолітніх членів сім'ї, а тому просять визнати дії державного нотаріуса незаконними.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянтів, оскільки в ЦК УРСР, який діяв на момент посвідчення спірного договору купівлі-продажу квартири, відсутні способи захисту порушених прав, які закріплені в п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а саме: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, позивачами було обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права.

Щодо посилань апелянтів на визнання права власності на 3/4 квартири, то в даному випадку такі вимоги не ґрунтуються на нормах закону, оскільки квартири, які, на момент виникнення спірних правовідносин, належали до державного житлового фонду можуть бути відчужені в порядку встановленому Законом України «Про приватизацію».

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено поняття приватизації державного житлового фонду та об'єкти приватизації. Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

До об'єктів приватизації (далі - квартири (будинки) належать: квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму.

Із заявами до відповідних органів про приватизацію своєї частки квартири позивачі не звертались.

Також, колегія вважає безпідставними вимоги апелянтів щодо поновлення пропущеного строку позовної давності, так як належними доказами останні не довели поважність причин пропуску строку позовної давності.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова