УХВАЛ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Калюжна В.В., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої діями суддів Дніпровського районного суду м. Києва та Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Калюжної В.В. від 27.11.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої діями суддів Дніпровського районного суду м. Києва та Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/13965/17 було повернуто позивачу для звернення до належного суду.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2017 року ухвалу судді від 27.11.2017 року скасовано та вказану справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У зв'язку з цим цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої діями суддів Дніпровського районного суду м. Києва та Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя передано в моє провадження.

Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Частиною першою статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно зі статтею 7 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Статтями 126, 129 Конституції України гарантується, що судді, при здійсненні правосуддя є незалежні і підкоряються тільки закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (далі - «ЄСПЛ») є обов'язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п. 1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб'єктивними та об'єктивними критеріями.

Бангалорські принципи поведінки суддів від 19.05.2006 року визначають та встановлюють стандарти етичної поведінки суддів. Так, у статті 2 визначено, що суддя підлягає відводу у випадку, зокрема, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Крім цього, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 року, у справі №5-15п12).

Однією з процесуальних форм забезпечення об'єктивності та неупередженості судового розгляду є гарантоване законом право відводу (самовідводу) у визначених законом випадках.

З позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що позивачем порушується питання про протиправність дій суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, а тому подальший розгляд справи поставить під сумнів принцип неупередженого розгляду справи безстороннім і незалежним судом.

Відповідно до ч.1 ст. 34 ЦПК України цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що мною висловлено позицію щодо непідсудності позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої діями суддів Дніпровського районного суду м. Києва та Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя - Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя, з метою виключення всіх обставин, які можуть викликати сумнів в об'єктивності та неупередженості судді Калюжної В.В. у даному провадженні, що є неприпустимим з точки зору етики судді, процесуального законодавства та Конвенції, заявляю собі самовідвід у справі № 335/13965/17.

Керуючись ст.ст. 36, 40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заявити самовідвід судді Калюжної В.В. від участі у розгляді цивільної справи № 33513965/17 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої діями суддів Дніпровського районного суду м. Києва та Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Матеріали справи передати до канцелярії суду для визначення іншого судді у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Калюжна