Справа № 172/1305/17
Провадження № 2/172/83/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.01.2018 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Битяка І.Г. за участі: секретаря судового засідання - Глушко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка, у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, орган опіки та піклування Васильківської селищної об'єднаної територіальної громади про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що їй на праві власності належить житлова квартира АДРЕСА_1.
У даному будинку зареєстровані відповідачі по справі. Однак ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_3 з 2012 року не проживають за місцем реєстрації, домовленості між ними про користування спірною житловою квартирою немає. У зв'язку з чим просила суд визнати ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житлом.
Сторони в судове засідання не з'явилися.
Позивачка ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, без фіксування судового засідання технічними засобами, позовні вимоги підтримала в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом, в іншій частині позовні вимоги не підтримала. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Третя особа ОСОБА_4 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, без фіксування судового засідання технічними засобами, позовні вимоги підтримав.
Третя особа - орган опіки та піклування Васильківської селищної об'єднаної територіальної громади, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_5 так, що втратила право користування житлоом не підтримав, оскільки вони суперечать законним правам та інтересам малолітньої дитини.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за їх відсутності не скористалися та не повідомили суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подали.
У зв'язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.
На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.
Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до такого.
В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житлова квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло.
Співвласник ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1. Позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_6
У даному будинку зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є невісткою позивача, однак з 2012 року вона не проживає в квартирі, оскільки разом з неповнолітнім сином виїхала за межі Васильківського району, що підтверджується актом депутата Васильківської селищної ради Дніпропетровської області.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української PCP, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи те, що ОСОБА_2 не проживає в спірній житловій квартирі з 2012 року, тобто понад п'ять років, не надала доказів існування поважних причин, які перешкоджали їй користуватися житловим приміщенням, суд приходить до переконання, що відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житлом, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням суд прийшов до такого.
Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
Підпунктом 6 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 встановлено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Згідно з пунктом 26 вказаних Правил, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини» пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Таким чином визнання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням буде порушувати права та законні інтереси неповнолітньої дитини, оскільки згідно вищезазначеного дитина повинна бути зареєстрована за адресою проживання одних із батьків.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 211, 247, 259, 263, 280-281 ЦПК України, ст.ст. 29, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР, суд, -
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, орган опіки та піклування Васильківської селищної об'єднаної територіальної громади про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
2. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житлом - житловою квартирою АДРЕСА_1.
3. В решті позовних вимог відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 судові витрати у сумі 640 (шістсот сорок) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.Г. Битяк