Постанова

іменем України

15 січня 2018 року

м. Київ

справа № 752/16123/15-ц

провадження № 61-288 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду міста Києва у складі суддів: Панченка М. М., Побірченко Т. І., Котули Л. Г. від 22 червня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому просила стягнути з відповідачки на її користь кошти в розмірі 138 935 грн. 32 коп., що складають вартість безпідставно набутого майна, а саме 9/32 частин квартири АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 вересня 2014 року, припинено її право власності на 9/32 частин квартири АДРЕСА_1, та визнано право власності на цю частину квартири за відповідачкою. Вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_6 на її користь грошову компенсацію в розмірі 384 762 грн. 38 коп. як вартість належної їй частки квартири, що були внесені відповідачкою на депозитний рахунок суду. Дійсна ринкова вартість 9/32 частин вищевказаної квартири на час постановлення Апеляційним судом міста Києва ухвали від 25 вересня 2014 року була вищою на 138 935 грн. 32 коп., ніж сума, яку вона отримала в порядку компенсації, а тому просила стягнути з відповідачки на її користь 138 935 грн. 32 коп. як вартість безпідставно набутої частини квартири.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 138 935 грн. 32 коп. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 390 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задоволено. Скасовано рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 сплачений судовий збір у розмірі 1 529 грн.

У липні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2016 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити без змін заочне рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що внаслідок довготривалого розгляду цієї справи в суді значно зросла в ціні нерухомість у зв'язку з різким підвищенням курсу долара США відносно гривні, а тому позивачка не у повному розмірі отримала компенсацію вартості 9/32 частки спірної квартири. Вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки позивачкою надано докази доведеності всіх умов, за наявності яких виникають зобов'язання з безпідставного набуття майна, зокрема грошових коштів у розмірі 138 935 грн. 32 коп.

02 січня 2018 року справу № 752/16123/15-ц та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 вересня 2014 року, припинено право власності ОСОБА_4 на 9/32 частин квартири АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_6 право власності на вказану частку цієї квартири. В порядку компенсації за втрачену частку у праві власності на квартиру стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 384 762 грн. 38 коп., які були попередньо внесені ОСОБА_6 на депозитний рахунок суду.

Зобов'язуючи ОСОБА_6 сплатити на користь ОСОБА_4 компенсацію у розмірі 384 762 грн. 38 коп., Голосіївський районний суд міста Києва в основу свого рішення поклав висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5555/12-42 від 13 лютого 2013 року, який було складено на підставі ухвали цього ж суду. Згідно з цим висновком дійсна (ринкова) вартість 9/32 частин спірної квартири станом на момент дослідження складає вищевказану грошову суму.

Правовою підставою своїх вимог про стягнення безпідставно набутих відповідачкою ОСОБА_6 коштів у розмірі 138 935 грн. 32 коп., ОСОБА_4 зазначила статтю 1212 ЦК України та послалася на те, що вказана сума складає різницю між виплаченими їй 384 762 грн. 38 коп. і дійсною вартістю частки квартири, щодо якої її право власності припинено. Згідно із Звітом про незалежну оцінку нерухомого майна від 18 вересня 2015 року, складеним на замовлення ОСОБА_4 Товариством з обмеженою відповідальністю «АКР-КОНСАЛТ», станом на час набуття рішенням суду чинності (25 вересня 2014 року), вартість частки квартири становила 523 697 грн. 38 коп.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зі змісту статті 1212 ЦК України вбачається, що зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Отже, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив із того, що відповідачка набула спірне майно за рахунок позивачки, оскільки станом на 25 вересня 2014 року різниця вартості майна між присудженою компенсацією за нього та його дійсною ринковою вартістю становила 138 935 грн. 32 коп., а тому позивачці була заподіяна шкода у вигляді не збільшення у неї майна у зв'язку з припиненням права власності на нього в судовому порядку. Станом на 25 вересня 2014 року вартість спірного майна збільшилася на стороні відповідачки ОСОБА_6 та відповідно зменшилася на стороні позивачки ОСОБА_4 на 138 935 грн. 32 коп., тому у відповідачки відсутня правова підстава для збереження у себе за рахунок позивачки зазначеної суми.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (стаття 212 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про безпідставне посилання позивачки на статтю 1212 ЦК України, оскільки відповідачкою отримано у власність 9/32 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення суду, яке набрало чинності, тобто, на підставах, передбачених законом. При цьому, питання вартості майна, яке набула ОСОБА_6, вирішене судом у встановленому законом порядку, тобто вартість спірної частки квартири визначена згідно з експертним висновком. На стадії розгляду справи в суді першої інстанції позивачці було відомо про розмір визначеної експертним шляхом вартості 9/32 часток спірної квартири, право власності на яку перейшло до ОСОБА_6 На час ухвалення рішення судом першої інстанції ця сума відповідала дійсній вартості спірної частки квартири. Крім того, апеляційний суд правильно встановив, що позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, фактично вимагає змінити рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2014 року, яке набрало чинності, шляхом, що не передбачений чинним процесуальним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають і спростовуються вищенаведеними обставинами справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов