Справа № 646/6262/18
№ провадження 2/646/1654/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.18 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді Шелест І.М., за участю секретаря Волошко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру, -

без присутності сторін,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладений між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 19 грудня 1996 року на ОСОБА_2 біржі нерухомості, за реєстровим №1-80 та зареєстрований ОСОБА_2 Бюро технічної інвентаризації 20 грудня 1996 року за р.№П-9-491 та визнати за нею, ОСОБА_1, право приватної власності на двокімнатну ізольовану квартиру, загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 38,6 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Свої вимоги позивач мотивує тим, що, набувши спірну квартиру за договором купівлі-продажу 19.12.1996 року, укладеним на ОСОБА_2 біржі нерухомості, вона поселилась у неї, постійно зареєстрована за адресою квартири, відносно неї виконує всі права власнику. У 2008 році замість загубленої, вона отримала архівну копію договору купівлі-продажу квартири, але зареєструвати належним чином своє право власності на підставі зазначеної копії вона не може, що позбавляє позивача всього обсягу прав власнику квартири. У теперішній час нотаріально посвідчити біржевий договір купівлі-продажу нерухомості вона не може, бо не має ніякого звязку із продавцем квартири, а ОСОБА_2 біржі нерухомості вже не існує. Для підтвердження права власності на набуте майно, позивач вимушена звернутися до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу, укладеному на біржі нерухомості дійсним та визнання за нею права власності на спірну нерухомість.

Представник позивача адвокат ОСОБА_4 у своїй заяві до суду підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, просила їх задовольнити, справу слухати у відсутності представника.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради до судового засідання не зявився, про час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. У своїй заяві на адрес суду від 14.12.2018 р. представник відповідача, діючий за довіреністю, ОСОБА_5, просив справу за позовом ОСОБА_1 розглядати за відсутності представника ХМР та ухвалити рішення згідно чинного законодавства України.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 грудня 1996 року, за договором купівлі продажу за №1-80, укладеним на ОСОБА_2 біржі нерухомості, ОСОБА_1 набула двокімнатну ізольовану квартиру загальною площею 64 кв.м, житловою площею 39,3 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, право власності на квартиру належним чином зареєстроване у КП «ХМБТІ» 20 грудня 1996 р. за реєстровим №П-9-491 (а.с. 9). Після укладення договору позивач поселилась у квартиру, була у ній постійно зареєстрована з 25.12.1996 р., виконує всі права та обовязки власнику відносно квартири, зберігає набуте майно, сплачує комунальні платежі по квартирі, що підтверджується наданими судові паспортом позивача, Витягом з ЄДДР, карткою реєстрації форми А, технічним паспортом на квартиру за 2018 рік, довідкою про нарахування житлово-комунальних послуг за 2007-2018 р.р., квитанцій про сплату послуг за різні роки.

У звязку зі втратою оригіналу Договору купівлі-продажу №1-80, 10.08.2018 р. ВК «Архівіст» ОСОБА_2 міського Архіву позивачці була надана архівна копія зазначеного Договору купівлі-продажу з копіями документів по його укладенню біржею нерухомості (а.с. 11). Але, звернувшись за актуальною реєстрацією, позивач встановила, що вона не має належно укладених та засвідчених документів на спірну квартиру, та у теперішній час її право власності не можливо зареєструвати на підставі біржового договору купівлі-продажу. Позивач позбавлена можливості реалізувати своє право власності. Як повідомила позивач, Договір 1-80 від 19.12.1996 р. був виконаний сторонами у повному обсязі та до наступного часу законність даного договору ніким із сторін договору не оспорювалась. Позивач просить суд встановити не тільки юридичний факт належності їй спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу 1-80 від 19.12.1996 року, у звязку зі втратою оригіналу зазначеного договору, а й підтвердити її права власності на набуте майно відповідним рішенням суду, з приводу чого вона вимушена звернутися до суду із позовом про визнання цього договору дійсним та визнання за нею права власності на спірну нерухомість.

Згідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право за судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України, який не є вичерпним.

Як вбачається з архівних документів, Договір купівлі-продажу №1-80 був укладений 19.12.1996 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на ОСОБА_2 біржі нерухомості, на підставі біржового контракту від 19.12.1996 року, реєстраційний №1-80, договорів-доручень від імені продавця та покупця з брокерами на здійснення біржової угоди і протоколу біржових торгів, підписаний президентом ОСОБА_2 Біржі нерухомості та посвідчений гербовою печаткою Біржі. Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам. Так, по взаємній домовленості сторін (п.2.1 Договору) квартира за адресою : місто Харків, пров.РуставеліАДРЕСА_3 була продана за 5932 грн., які покупець ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_3 до укладення цього договору (п.2.2 Договору). При цьому продавець квартири засвідчив своїм підписом, що відчужувана ним нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під арештом не знаходиться, не відчужена ніяким засобом (п.3.1 Договору). Відповідно до п.1.4 цього Договору правовстановлюючим документом на квартиру у продавця ОСОБА_6 було свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 23.06.1994 р. Першою ХДНК, р. №4-1472, яке зареєстровано у ОСОБА_2 БТІ 06.07.1994 р. за р.№П-9491. Згідно п.3.4 Договору витрати, повязані з оформленням цього договору було покладено на сторони у рівних частках та відповідно сплачені (а.с. 9).

Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» №1954-12 від 10.12.1991року (в редакції чинної на той час) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, що було зазначено у п.3.2 Договору. Але зазначений Договір підлягав реєстрації у БТІ, що зроблено позивачем належним чином. Зазначене підтверджується довідкою КП «ХМБТІ» від 24.07.2018 р. щодо власника квартири станом на 31.12.2012 р.(а.с.10).

Чинне законодавство не надає угодам, укладеним біржами, статусу законного. Відповідно до ст. 657 ЦК України у редакції 2004 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Оскільки спірний договір купівлі-продажу квартири укладався сторонами 19 грудня 1996 року, тому до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Згідно ч.2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Аналогічне положення містить ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частина друга ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року і частина друга ст.220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам.

Відповідно до ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час укладення спірної угоди, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.

Позивач покупець ОСОБА_1 зі свого боку виконала всі умови укладеного договору, вважає себе належним власником квартири, виконує всі обовязки власнику. Продавець ОСОБА_3 також виконав всі обовязки продавцю: отримав від покупця гроші за квартиру, передав її покупцеві у власність. Договір відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію.

Нотаріально посвідчити спірний договір у теперішній час не можливо, у звязку з відсутністю продавця ОСОБА_3, який більше двадцяти років виїхав з України та відсутністю інших учасників біржового Договору купівлі-продажу, бо ОСОБА_2 біржа нерухомості припинила свою діяльність, як юридична особа, про що свідчить повідомлення Головного Управління статистики у Харківській області за №03.1-11/2138 від 21.08.2018 р.( а.с.19).

Згідно з вимогами ст. 79,80 ЦПК України, надані позивачем докази суд визнає достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а також достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

На підставі статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Суд вважає, що позивач обрала належний спосіб захисту свого права власнику та надала належні докази, що підтверджують наявність цього права, а тому задовольняє її вимоги у повному обсязі.

На підставі викладеного та згідно до ст.,ст.47,220,227 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), ст.,ст.11,15,16,210,220,640,657 ЦК України, керуючись ст.,ст. 2, 4, 12, 13, 76-80, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, с у д,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 19 грудня 1996 року на ОСОБА_2 біржі нерухомості, за реєстровим №1-80 та зареєстрований ОСОБА_2 Бюро технічної інвентаризації 20 грудня 1996 року за р.№П-9-491.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право приватної власності на двокімнатну ізольовану квартиру, загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 38,6 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_4.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М.ШЕЛЕСТ