АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________
Справа № 640/5957/17 Головуючий суддя І інстанції Зуб Г.А.
Провадження № 22-ц/790/442/18 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: відшкодування шкоди
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року колегія суддів Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у м. Харкові, треті особи: Державна казначейська служба України, Головне управління ДКС України в Харківській області про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з Управління патрульної поліції у м. Харкові упущену вигоду у розмірі 27000 грн. та судові витрати на правову допомогу у розмірі 6500 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21.12.2016 року між ОСОБА_4 та ним (ОСОБА_3П.) був укладений договір про надання послуг водія, за умовами якого він зобовязався надати замовнику ОСОБА_4 послуги із перевезення з використанням власного автомобілю на період з 25.12.2016 року по 24.01.2017 року.

24.12.2017 року працівниками УПП у м. Харкові щодо нього (ОСОБА_3П.) було складено протокол серії АП2 №015540 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та вилучено його водійське посвідчення серії ВАА 530077, видане 15.07.2010 року ВРЕР м. Ровеньки УДАІ УМВСУ в Луганській області. Внаслідок вилучення посвідчення водія він (позивач) був позбавлений можливості виконувати обовязки за договором про надання послуг водія, про що було складено акт від 24.12.2016 про розірвання договору .

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 14.02.2017 року провадження у справі №643/331/17 про адміністративне правопорушення відносно нього (ОСОБА_3П.) за ч.1 ст. 130 КУпАП було закрито у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У звязку з вищевказаними обставинами вважав, що його права були порушені внаслідок незаконних дій працівників УПП у м. Харків, і він був позбавлений доходів, які міг одержати якби його права не були порушені.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно зроблений висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди, оскільки порушення його прав працівниками відповідача щодо керування належним йому транспортним засобом, є підставою для відшкодування збитків відповідно до вимог ст.. 1174 ЦК України.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що діями посадових осіб Управління патрульної поліції у м. Харкові не було порушено прав позивача у правовідносинах, які виникли між ним та ОСОБА_4, оскільки договір про надання послуг водія від 21.12.2016 року було розірвано за згодою сторін із зазначенням того, що претензій та зобовязань сторони не мають.

Крім того відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_3П, вказано, що він отримав тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом 24.12.2016 року на строк три місяці, тобто не був позбавлений можливості виконувати свої обовязки водія відповідно до даного договору, і посвідчення водія було повернуто ОСОБА_3 27.02.2017 року, тобто до спливу дії цього тимчасового дозволу.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб органу державної влади.

Звертаючись до суду із вищевказаним позовом, ОСОБА_3 зазначав, що через неправомірні дії працівників патрульної поліції щодо відібрання у нього водійських прав, він не отримав прибутку у відповідності до п.3.1. договору про надання послуг водія від 21.12.2017р.

Між тим позивачем на порушення вимог ст. 81 ЦПК України не доведено наявність незаконних дій посадових осіб відповідача, які призвели до порушення прав ОСОБА_3 та спричинення йому матеріальної шкоди.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_3 24.12.2016 року, останній вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у звязку з чим працівником патрульної поліції у ОСОБА_3 було вилучено посвідчення водія, та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, який діяв на строк три місяці.

Вилучене посвідчення водія подалі було повернуто ОСОБА_3 27.02.2017 року до спливу строку дії тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом.

Таким чином ОСОБА_3 не був позбавлений можливості виконувати взяті на себе зобовязання за договором про надання послуг водія.

Відповідно до вимог ст.ст. 254-256 КУпАП протокол про адміністративне порушення є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення. Тобто протокол лише фіксує обставини та факти виявлених порушень та не є документом, який зобовязує субєкта, перевірку щодо якого проведено, до вчинення будь-яких дій, і не породжує щодо цієї особи прав і обовязків.

Як вбачається з копії постанови Московського районного суду м. Харкова від 14.02.2017 року провадження у справі №643/331/17 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст. 130 КУпАП було закрито у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. При цьому текст зазначеної постанови не містить будь-яких висновків суду про неправомірність дій працівників поліції по складанню протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про те, що будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів стосовно неможливості виконувати умови договору через неправомірні дії патрульної поліції, позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: