Справа № 442/615/18 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/397/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Фейір К.О.

з участю: представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2018 року у справі за позовом Дрогобицької міської ради до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_5 про знесення самочинно здійсненої прибудови гаражу до будинку та приведення земельної ділянки до попереднього стану; та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про знесення самочинно побудованого гаражу між будинками АДРЕСА_1

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року Дрогобицька міська рада звернулася із зазначеним позовом у якому просила зобов»язати ОСОБА_2 знести самочинну здійснену прибудову гаражу до будинку на АДРЕСА_2 у м. Дрогобичі Львівської області та привести земельну ділянку до попереднього стану (а.с.2-5).

У березні 2018 року третя особа яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_2 у якому просив зобов»язати ОСОБА_2 знести самочинно побудований гараж між будинками АДРЕСА_3

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2018 рокупозов Дрогобицької міської ради до ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 знести самочинно прибудований гараж до будинку АДРЕСА_4

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Дрогобицької міської ради судові витрати в розмірі 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривні 00 коп.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 знести самочинно побудований гараж між будинками АДРЕСА_5

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що висновок суду щодо наявності порушеного права позивача здійснюваним нею будівництвом гаража, що нібито підтверджується актом МЗ/19, актом №3/25, протоколом 3/19, приписом 3/19 та постановою 3/19 від 14.09.2017р., не відповідає реальним обставинам справи.

На думку скаржника, вона, як законний користувач земельної ділянки по АДРЕСА_6 у місті Дрогобичі Львівської області для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), здійснюючи на цій земельній ділянці будівництво гаража, не порушувала та навіть теоретично не могла порушити жодних прав та інтересів позивача у справі Дрогобицької міської ради, яка не була та не є користувачем і власником цієї земельної ділянки на даний час, що підтверджує помилковість ряду висновків суду, які містяться в оскаржуваному рішенні та про які мною уже зазначено вище у цій апеляційній скарзі.

Не порушуються, у даному випадку й права ОСОБА_5, як власника будинку АДРЕСА_7 у м. Дрогобичі, оскільки гараж збудовано на земельній ділянці яка передана для цього.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2018 року скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог Дрогобицької міської ради та ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на її заперечення перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2018 року скасуванню на підставі пп. 2,4 ст.374, пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови.

Задовольняючи позов Дрогобицької міської ради та третьої особи яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5 суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 самочинно збудувала гараж між будинками АДРЕСА_8 без належного дозволу та затвердженого проекту на земельній ділянці власником якої є Дрогобицька міська рада. Будівельні роботи по зведенню гаража між зазначеними будинками проведено без згоди ОСОБА_5 як власником будинку АДРЕСА_9, порушують його права оскільки відсутній доступ до стіни будинку.

З таким висновком суду погодитись не можна виходячи із наступних підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК (тут і далі у редакції, чинній на час прийняття апеляційним судом рішення) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами частин першої та другої статті 15 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття судом спірного рішення) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на час звернення до суду) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічна норма закріплена у статті 14 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування».

Відповідно до статті 7 вказаного Закону державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Завданням Дрогобицької міської ради є здійснення контролю за станом благоустрою житлового фонду; нагляд за станом благоустрою житлового фонду, житлово - будівельних кооперативів та об»єднань співвласників житла.

У справі, яка розглядається, Дрогобицька міська рада звернулася до суду з позовом, у якому просила суд зобов'язати ОСОБА_2 знести самочинну здійснену прибудову гаражу до будинку на АДРЕСА_2 у м. Дрогобичі Львівської області та привести земельну ділянку до попереднього стану, мотивувавши свої вимоги тим, що побудова гаражу здійснена відповідачами без необхідних дозвільних документів та з недотриманням ч.2 ст.8 , абз.1,3 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та низки підзаконних актів.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов'язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб'єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин.

Більше того, звертаючись до суду з позовом про приведення квартири до попереднього стану і мотивуючи такий позов порушеннями архітектурних, містобудівних, пожежних, санітарних або інших подібних норм і правил, суб'єкт владних повноважень Дрогобицька міська рада діє з метою захисту прав та інтересів невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливим суспільно значимим несприятливим наслідкам порушення відповідних норм і правил, а не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що спір, який є предметом даного розгляду є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовуваву спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинної реконструкції квартири та усунення порушень шляхом приведення її до попереднього стану. Справа за позовом такого суб'єкта належить до компетенції адміністративних судів.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного Суду висловленою у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №1519/2-787/11.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст.256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юристдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи вимоги діючого законодавства та предмет позову, позов Дрогобицької міської ради за предметно-територіальною юристдикцією підсудний окружному адміністративному суду та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині вимог Дрогобицької міської ради до ОСОБА_2 про знесення самочинно здійсненої прибудови гаражу до будинку на АДРЕСА_2 у м. Дрогобичі Львівської області та приведення земельної ділянки до попереднього стану підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі.

Що стосується позову третьої особи яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5 про зобов»язання ОСОБА_2 знести самочинно побудований гараж між будинками АДРЕСА_8, то такий не може бути задоволений із наступних підстав.

Як зазначено у п 5 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «про практику застосування судами статті 276 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) до вимог ст.376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об»єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Як установлено з матеріалів страви, згідно рішення виконкому Дрогобицької міської ради від 17 липня 2008 року №206, ОСОБА_2 було надано дозвіл на проектування та будівництво гаражу на закріпленій раніше земельній ділянці площею 660 кв.м у будинковолодінні на АДРЕСА_2, за згодою власника сусіднього будинковолодіння.

ОСОБА_7 попередній власник сусідського житлового будинку по АДРЕСА_10 у м. Дрогобичі Львівської області, яка на той час самостійно та одноосібно проживала у цьому сусідньому житловому будинку, надала ОСОБА_2 дозвіл та не заперечувала проти будівництва нею цегляного гаражу в блоці з належним її будинком.

Факт перебування земельної ділянки у користуванні ОСОБА_2 на якій розміщено спірний гараж по АДРЕСА_11 у м. Дрогобичі Львівської області підтверджується копією рішення сесії Дрогобицької міської ради №890 від 20 жовтня 2017 року про надання їй дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості та рішенням сесії сьомого скликання Дрогобицької міської ради за №1189 від 26 квітня 2018 року, відповідно до п.2.7 якого ОСОБА_2, безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 637 кв.м. на АДРЕСА_2 у м. Дрогобичі Львівської області з кадастровим НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №122769109 від 04 травня 2018 року (а.с.157-158)

Таким чином, ОСОБА_2 побудувала спірний гараж на земельній ділянці яка, на даний час, належить їй на праві власності.

Отже, третя особа яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5 не довів, що внаслідок спорудження ОСОБА_2 гаражу між будинками АДРЕСА_8 порушуються його права як власника будинку АДРЕСА_9 по вул.Бойківська у м. Дрогобичі, що є підставою для відмови у позові.

Крім того, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_5

За апеляційне оскарження рішення суду в частині вирішення позову Дрогобицької міської ради ОСОБА_2 сплатила 2643 гривень та 1057 грн. за апеляційне оскарження рішення суду в частині вирішення позову ОСОБА_5

Зазначені суми слід стягнути з позивача та третьої особи на користь ОСОБА_2 відповідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255, ст.ст.367, 368, пп.2,4 ч.1 ст.374 ЦПК України, ст.ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 квітня 2018 року -скасувати.

Провадження по справі за позовом Дрогобицької міської ради до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_5 про знесення самочинно здійсненої прибудови гаражу до будинку та приведення земельної ділянки до попереднього стану - закрити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про знесення самочинно побудованого гаражу між будинками АДРЕСА_12 - відмовити.

Стягнути з Дрогобицької міської ради на користь ОСОБА_2 2643 гривень судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1057 гривень судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2018 року.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.