АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Триголова В.М.,

суддів: Бондаревської С.М., Дорош А.І,

секретар: Діхтяр Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування. Згідно останніх уточнених та збільшених позовних вимог просив стягнути з Державного бюджету України за рахунок коштів, які обліковуються у Державній казначейській службі України шляхом безспірного списання коштів на його користь моральну шкоду в сумі 3806208 грн, завдану йому незаконними діями органу досудового розслідування прокуратурою Полтавської області.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 до прокуратури Полтавської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 120877,52 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Не погодившись з вказаним рішенням районного суду прокуратура Полтавської області подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким стягнути на користь позивача розмір моральної шкоди, що відповідає вимогам законодавства, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права. У скарзі зазначено, що відповідач не заперечує проти обрахованого періоду, за який підлягає стягненню визначена судом сума, але її розмір обраховано судом неправильно.

Головне управління державної казначейської служби України у Полтавській області в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати в повному обсязі В обгрунтування апеляційної скарги посилаються на невідповідність висновків суду обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. У скарзі посилається на те, що судом не наведено належних доказів, які підтверджують те, що моральна шкода повинна відшкодовуватись саме у розмірі 120 877, 52 грн.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилаються на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. У апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду, що моральна шкода, яка йому повинна бути відшкодована, має мінімальний розмір заробітної плати (3200 грн. за кожен місяць незаконного перебування під кримінальним переслідуванням).

У запереченнях на апеляційну скаргу прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 просив відхилити апеляційну скаргу на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2017 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 01.09.2009 ОСОБА_2 був затриманий старшим помічником прокурора м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_3І, відповідно до ст. 106 (115) Кримінально-процесуального кодексу України (28.12.1960 року), як підозрюваний в скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України. Підставою затримання позивача стало те, що очевидці, в тому числі й потерпілі, прямо вказали на дану особу, що саме він вчинив злочин (т.1, а.с.8-13).

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.09.2009 року щодо ОСОБА_2 було продовжено строк затримання до 10 діб (т.1, а.с. 18).

09.09.2009 року ОСОБА_2 було предявлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст.191 ч.3, ст.191 ч.4, ст.191 ч.5, ст.209ч.1,2, ст.364, ч.2, ст.366 ч.2 КК України та 11.09.2009 року Крюківським районним судом м.Кременчука Полтавської області відносно позивача обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.1, а.с.137).

27.07.2012 року прокурором прокуратури м. Кременчука ОСОБА_4 винесено постанову про зміну обвинувачення в суді, відповідно до якої обвинувачення, предявлене позивачу змінено з ст.191 ч.3, ст.191 ч.4, ст.191 ч.5, ст.209 ч.1,2, ст.364, ч.2, ст.366 ч.2 КК України на ч.1ст.190 КК України (т.1, а.с.35).

Постановою Крюківського районного суду Кременчука Полтавської області від 02.08.2012 року матеріали в частині обвинувачення ОСОБА_2 І.Л.7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України виділені з кримінальної справи №1-5/2011 та направлені прокурору м.Кременчука Полтавської області для організації проведення додаткового розслідування (т.1, а.с.40-41).

24.10.2012 року постановою старшого слідчого СВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області кримінальна справа №09815073, порушена за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України відносно ОСОБА_2ІЛ. закрита на підставі п. 2 ст.6 КПК України (28.12.1960 року) за відсутністю в діях складу злочину (т.1, а.с. 138-140).

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що у зв'язку із незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності; незаконним перебування протягом 38 місяців під кримінальним переслідуванням; незаконним позбавлення волі, яке виразилось в незаконному затриманні; незаконним арештом та перебуванням під вартою протягом 49 діб; незаконним перебуванням в статусі обвинуваченого із запобіжним заходом у вигляді підписки про невиїзд; накладенням арешту на все майно та його вилучення та утримання протягом 3 років; проведенням обшуків, а також розповсюдженням інформації, про вчинення ним злочину, шляхом надання запитів до різних установ у нього виникли тривалі, інтенсивні і негативні за своїми проявами та наслідками моральні страждання.

Так, судом першої інтсанції також було встановлено, що під час досудового слідства прокуратурою м.Кременчука надсилались запити до різних органів та установ, в яких у стверджувальній формі зазначалось про те, що директор ТОВ «Пожежне спостереження» ОСОБА_2 за попередньою змовою із своїм чоловіком ОСОБА_2 шляхом укладання фіктивного договору оренди автомобіля НОМЕР_1, 2005 р.в., привласнили кошти товариства (т.3 кримінальної справи №1-5/2011, а.с. 1, 8, 11, 14, 20, 22, 183, 216; т.6 а.с.85).

Також, під час досудового слідства на майно ОСОБА_2 було накладено арешт, що підтверджується копіями постанов про накладення арешту на майно від 02.09.2009 року (т.1, а.с.15-17), що позбавило останнього вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власністю.

Згідно ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 29.09.2009 року по справі №11-335-350/2009 скасовано постанову Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області, якою затримання ОСОБА_2 визнано законним та визнано незаконним його затримання.

Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи №527 від 31.12.2015 року внаслідок незаконного кримінального переслідування ОСОБА_2ІЛ., незаконного затримання та тримання під вартою, незаконного обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, незаконного накладення арешту на майно та сукупності проведення інших процесуальних дій, що безпосередньо повязані із кримінальним переслідуванням, підекспертному спричинено суттєві моральні (психічні та фізичні) страждання.

Також, позивачем надані копії виписок з історії хвороби із різних медичних закладів, які підтверджують погіршення стану здоровя позивача.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1,2,7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

В п.5 ст. 3, ч.1, 2 ст.1 Закону визначено, що відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Згідно п.17 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затверджено наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 р. N 6/5/3/41 (далі Положення) передбачене частиною 5 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 ст.13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст.12 Закону. Якщо для з'ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховують стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладене, місцевий суд вірно прийшов до висновку, що внаслідок незаконних дій органів прокуратури ОСОБА_2 була спричинена моральна шкода, яку слід обраховувати з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, визначеного з посиланням на положення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та із тривалістю його перебування під слідством і судом протягом 37 місяців і 24 днів (з 01.09.2009 року по 24.10.2012 року).

Доводи апеляційної скарги прокуратури Полтавської області щодо невірног розрахунку відшкодування на користь ОСОБА_2, не заслуговують на увагу, оскільки судом вірно обраховано зазначений розмір шкоди, виходячи із мінімальної заробітної плати (3200 грн.)., а не прожиткового мінімуму доходів громадян на працездатну особу (1600 грн.) у 2017 році.

Посилання в апеляційній скарзі ГУ ДКС України у Полтавській області про те, що служба не може бути належним відповідачем є безпідставними. Так, у п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до ч.2 ст. 25 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо неналежного дослідження судом доказів. Як вбачається із матеріалів справи та тексту судового рішення, місцевим судом повно, всебічно та обєктивно здійснено оцінку наданих сторонами і наявними у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 212 ЦПК України (в редакції на моменту ухвалення рішення) жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Висновок експертизи, на який посилається позивач, не є обовязковим для суду і оцінюється за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України. (ч.6 ст. 147 ЦПК України в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення).

За вказаних обставин, колегія судів приходить до переконання, що рішення суду ухвалено з дотриманням вимог закону, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

ОСОБА_5