АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

справа № 760/21314/16-ц

апеляційне провадження № 06.71/796/25/2018

21 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі судді Саліхова В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Соколової Вікторії Вячеславівни в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Освіта України», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення штрафних санкцій, відшкодування моральної шкоди та за позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Освіта України» про визнання договору про визнання твору недійсним,

в с т а н о в и в:

У провадженні Апеляційного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Освіта України», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення штрафних санкцій, відшкодування моральної шкоди та за позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ТОВ «Освіта України» про визнання договору про визнання твору недійсним.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів визначено колегію для розгляду вказаної цивільної справи у складі: головуючого судді Шахова О.В., суддів: Головачова Я.В., Білич І.М.

31.01.2018 ухвалою Апеляційного суду м. Києва прийнято заяву про самовідвід Шахової О.В., БіличІ.М., Головачова Я.В. у розгляді вищевказаної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.11.2017 (порушено порядок визначення судді для розгляду справи) (т. 6, а. с. 51).

Протоколом повторного автиматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2018 визначено склад колегії: Соколова В.В. - головуючий суддя, судді: Шкоріна О.І., Поліщук Н.В. (т. 6, а. с. 53).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.02.2018 призначено справу до розгляду.

В ході проведення апеляційного розгляду та до початку розгляду справи по суті ОСОБА_1 заявив відвід судді Соколовій В.В.

Заявлений відвід обґрунтований упередженістю судді Соколової В.В., оскільки вона вже приймала участь в розгляді апеляційних скарг ОСОБА_3, ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15.04.2014 про закриття провадження у справі в частині, що стосується позову третьої особи ОСОБА_3 та умисно, явно незаконно допустила до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_2, який пропустив строк на подання апеляційної скарги.

ОСОБА_1 зазначив, що такі дії судді містять обставини, що викликають сумнів в її неупередженості, обєктивності та компетентності.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2018 визнано заявлений відвід необґрунтованим, та зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід судді Соколової В.В. у порядку, встановленому ч. 3 ст. 40 ЦПК України.

Після проведення автоматизованого розподілу справи та відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України питання про відвід вирішується суддею Апеляційного суду міста Києва Саліховим В.В. без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи викладені в заяві про відвід судді Соколової В.В., підстав для задоволення заяви не встановлено.

Стаття 36 ЦПК передбачає, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановленихст. 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб'єктивного та об'єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб'єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий - що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

Аналіз практики рішень ЄСПЛ з цього питання дає можливість прийти до висновку що критерієм порушення суб'єктивної складової даного поняття, можуть бути висловлювання судді по суті правової проблеми, яка порушена у позові у засобах масової інформації до свого головування у суді при розгляді конкретної справи; не реагування судді на расистські висловлювання; якщо головуючий у справі, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі тощо .Конкретизуючи суб'єктивний критерій, Суд підкреслює, що поки не доведено інше, діє презумпція особистої безсторонності судді . Суб'єктивна упередженість полягає, як правило, в умисних чи необережних діях суддів перед початком чи під час судового розгляду справи

Стосовно об'єктивної неупередженості в рішеннях ЄСПЛ зазначено, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди повинні викликати в учасників цивільного процесу.

Об'єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо; суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант ; наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі , участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення тощо.

Таким чином, можливо зробити висновок про те, що особа яка подала заяву про відвід судді повинна довести на підставі доказів факт зацікавленості судді у розгляді справи.

При цьому, законодавець визначив, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, які були винесені під час іншої або конкретної справи не може бути підставою для відводу судді.

У заяві ОСОБА_1, як підстава про відвід судді зазначено, що головуючим суддею-доповідачем по розгляду справи визначено Соколову В. В., яка вже приймала участь в розгляді апеляційних скарг ОСОБА_3, ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15.04.2014 про закриття провадження у справі в частині, що стосується позову третьої особи ОСОБА_3 Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.07.2014 за участю головуючої Соколової В.В. було явно упереджено скасовано ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15.04.2014 про закриття провадження у справі в частині, що стосується позову третьої особи ОСОБА_3, що фактично призвело до затягування розгляду справи після цього більше ніж на 3 роки. Головуюча суддя Соколова В. В. умисне, явно незаконно, допустила до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_2, який подав апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15.04.2014 про закриття провадження у справі в частині, що стосується позову третьої особи ОСОБА_3, пропустивши строк на подання апеляційної скарги. Не зважаючи на порушення норм процесуального права головуюча суддя Соколова В. В. «не побачила» що ОСОБА_2 пропустив строк подачі апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції та постановляє ухвалу від 05.05.2014 про залишення апеляційної скарги ОСОБА_2 без руху з підстав несплати судового збору. Діючи в інтересах ОСОБА_2 суддя Соколова В. В. протиправно 03.06.2014 постановляє ухвалу, відповідно до якої відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який подав апеляційну скаргу з порушенням термінів на подання апеляційної скарги. Треті особи постійно перекручують факти на свою користь, говорять неправду, а суддя Соколова В. В. цього не помічає, або не хоче помічати. Фактично суддя Соколова В.В. надалі вже формально розглядала апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на їхню користь. Це свідчить, м'яко кажучи, про некомпетентність судді Соколової В.В. Таким чином дії судді Соколової В. В. при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2, який подав апеляційну скаргу з пропущенням процесуальних строків на оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 15.04.2014 про закриття провадження у справі в частині, що стосується позову третьої особи ОСОБА_3 містять обставини, що викликають сумнів в неупередженості, об'єктивності і, м'яко кажучи, компетентності судді.

Таким чином, ОСОБА_1 фактично підставою для відводу судді зазначив винесення нею процесуального рішення по справі, з яким він не згоден.

Разом з тим, як зазначалося вище, вказана обставина не може бути підставою для відводу судді.

Отже, вимоги заяви про відвід не можуть свідчити про упередженість судді Соколової В.В.

Таким чином у задоволенні заяви про відвід суддів слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 36, 40 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Соколової Вікторії Вячеславівни відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: В.В. Саліхов