Справа № 240/47/18 р.
Номер провадження № 2-о/240/5/18 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року Олександрівський районний суд Донецької області у складі :

головуючого судді - Щербак Ю.В.

за участі :

секретаря - Осадчої Л.В.,

заявника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В :

Звернувшись до суду із заявою про встановлення факту смерті, заявник посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Стаханові Луганської області померла його бабуся - ОСОБА_2 ,що проживала у свого сина ОСОБА_3

Державною установою « Стаханівська міська багатопрофільна лікарня №2» було видано лікарське свідоцтво про смерть неналежного зразка з печаткою ЛНР .

Заявник звернувся до Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області із заявою про реєстрацію смерті бабусі та отримання свідоцтва про смерть. Однак, у зв'язку з невідповідністю наявних в нього медичних документів, виданих на тимчасово окупованій території, зразку документів відповідно до вимог законодавства України, заявнику було відмовлено.

На підставі викладеного, заявник просить встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. . Стаханові Луганської області його бабусі - ОСОБА_2.

Заявник у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та пояснив, що бабуся мала хворобу серця . Вона померла ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання свого сина в м. Стаханові Луганської області. За її останньою волею,померла похована на кладовищі в с.Золоті Пруди Олександрівського району Донецької області. Заявник посилався, що встановлення факту смерті необхідно йому для оформлення спадщини та отримання допомоги на поховання.

Представник заінтересованої особи - Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з`явився, звернувшись із заявою про розгляд справи без участі представника, проти задоволення заяви не заперечував.

Суд, дослідивши надані по справі докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до наданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 24 вересня 1949 року Золопрудським ЗАГСом Олександрівського району Сталінської області , актовий запис № 24 , ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_3.

ОСОБА_3 ,у свою чергу, згідно наданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ,виданого 7 жовтня 1975 року Високопільським ЗАГСом Олександрівського району Донецької області , актовий запис №34 , є батьком заявника ОСОБА_1.

Отже, заявник ОСОБА_1 є онуком померлої ОСОБА_2 .

Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. Місто Стаханов Луганської області віднесено до таких населених пунктів.

Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 315 ЦПК України ,суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Начальник Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області листом за № 15.50-69/43 від 9 січня 2018 року відмовив заявнику у реєстрації смерті ОСОБА_2 , оскільки, для підтвердження факту смерті пред`явлено документ невідповідної форми.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» , суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

На доказ обставин, викладених у заяві, суду надано лікарське свідоцтво про смерть № 3 від 5 січня 2018 року , за яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок хронічної недостатності кровообігу , дифузного кардіосклерозу та ішемічної хвороби серця. Вказане свідоцтво видане Державною установою « Стаханівська міська багатопрофільна лікарня №2» неналежного зразка з печаткою ЛНР, отже, має форму, яка не відповідає діючому законодавству України.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила факт смерті ОСОБА_2 - рідної бабусі свого чоловіка- заявника по справі,саме ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Стаханові Луганської області . Свідок повідомила, що безпосередньо приймала участь у похованні бабусі 6 січня 2018 року на цвинтарі с. Золоті Пруди Олександрівського району, куди померла була перевезена з міста Стаханова.

Оцінюючи надані письмові докази, суд вважає за можливе застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на неконтрольованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного, сімейного життя, матеріального забезпечення, тощо.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але « у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смерті і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці.

Так, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v/ Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defactoорганів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території , життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v/ Turkey 10.05.2001, § 96) При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v/ Turkey 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «Першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для подальшого оформлення спадку та отримання допомоги на поховання .

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті підлягає задоволенню.

Керуючись ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст.ст. 264,265,315,317,319 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавши датою її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 та місце смерті - місто Стаханов Луганської області .

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області через Олександрівський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В. Щербак