АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/518/18 Справа № 175/3425/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, визнання недійсним довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищевказаним договором, який уточнив в ході розгляду справи, посилаючись на те, що 06 жовтня 2015 року заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №K200A-05534831 ОСОБА_5 виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті. Згідно умов договору останній отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» у платне користування автомобіль марки Fiat, модель: 500 L, рік випуску: 2015, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 2-синій, № кузова/шасі: ZFA1827, реєстраційний номер: AA4949OX та зобовязався сплачувати щомісячні платежі у строк та в розмірах, передбачених умовами договору лізингу, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання зобовязань за договором. Вказаний вище автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ КБ «ПриватБанк».

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором, 06 жовтня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки №K200A-05534831, відповідно до умов якого, останній зобов'язався перед ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідати за виконання ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань, що випливають з договору фінансового лізингу №K200A-0553483.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за вищевказаним договором, 06 жовтня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №K200A-05534831, відповідно до умов якого, остання зобов'язалася перед ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідати за виконання ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань, що випливають з договору фінансового лізингу №K200A-0553483.

У звязку із неналежним виконанням ОСОБА_5 умов договору фінансового лізингу станом на 26 серпня 2016 року утворилась заборгованість по залишку вартості предмету лізингу: 334 991,38 грн., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з останнього на свою користь.

Крім того, працівниками банку було встановлено, що 23 грудня 2015 року без згоди банку лізинговий автомобіль продано ОСОБА_7, в той же день автомобіль знято з реєстраційного обліку та в подальшому продано ОСОБА_2

Згоду на відчуження транспортного засобу позивач не надавав, а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд витребувати з чужого незаконного володіння лізинговий автомобіль марки Fiat, модель: 500 L, рік випуску: 2015, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 2-синій, № кузова/шасі: ZFA1827, реєстраційний номер: AA4949OX, який знаходився у володінні ОСОБА_2

На підставі вищевикладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив: стягнути з ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за договором фінансового лізингу №K200A-05534831 від 06 жовтня 2015 року у розмірі 334 991,38 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за договором фінансового лізингу №K200A-05534831 від 06 жовтня 2015 року у розмірі 1000 грн.

Визнати недійсною довіреність № 11 від 25 грудня 2014 року, видану від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя ОСОБА_6 з моменту її вчинення.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля №743/4081 від 23 грудня 2015 року на ім я ОСОБА_7

Скасувати державну реєстрацію прав власності на вищезазначений автомобіль та визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХТ700870 від 23 грудня 2015 року, видане сервісним центром МВС України в м. Києві про реєстрацію транспортного засобу, видане 23 грудня 2015 року на ім'я ОСОБА_7

Скасувати державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки та визнати недійсним свідоцтво серії СХО615627 від 23 вересня 2016 року, видане сервісним центром МВС України в м. Київ про реєстрацію транспортного засобу, видане 23 вересня 2016 року на ім'я ОСОБА_2

Витребувати у ОСОБА_2 вищезазначений транспортний засіб та передати його повноважним представникам ПАТ КБ «ПриватБанк».

Зареєструвати транспортний засіб за ПАТ КБ «ПриватБанк», надавши повноваження повноважним його представникам в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію автомобіля.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 5 039,87 грн.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року позов задоволено (а.с.40-45).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати фактично в частині вирішення її прав та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с.96-98).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спірний автомобіль вибув з володіння ПАТ КБ «ПриватБанк» поза його волею, та фактичне користування автомобілем здійснюється ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО615627 від 23 вересня 2016 року, виданого на її ім'я, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі.

Проте повністю погодитися з такими висновками не можна, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2015 року заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №K200A-05534831 ОСОБА_5 виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті. Згідно умов договору останній отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» у платне користування автомобіль марки Fiat, модель: 500 L, рік випуску: 2015, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 2-синій, № кузова/шасі: ZFA1827, реєстраційний номер: AA4949OX та зобовязався сплачувати щомісячні платежі у строк та в розмірах, передбачених умовами договору лізингу, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання зобовязань за договором. Вказаний вище автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ КБ «ПриватБанк».

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за вищевказаним договором, 06 жовтня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №K200A-05534831, відповідно до умов якого, останній зобов'язався перед ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідати за виконання ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань, що випливають з договору фінансового лізингу №K200A-0553483.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за вищевказаним договором, 06 жовтня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №K200A-05534831, відповідно до умов якого остання зобов'язалася перед ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідати за виконання ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань, що випливають з договору фінансового лізингу №K200A-0553483.

У звязку із неналежним виконанням ОСОБА_5 умов договору фінансового лізингу станом на 26 серпня 2016 року утворилась заборгованість по залишку вартості предмету лізингу: 334 991,38 грн., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з останнього на свою користь.

Крім того, працівниками банку було встановлено, що 23 грудня 2015 року без згоди банку лізинговий автомобіль продано ОСОБА_7, в той же день автомобіль знято з реєстраційного обліку та в подальшому продано ОСОБА_2

Згоду на відчуження транспортного засобу позивач не надавав, а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд витребувати з чужого незаконного володіння лізинговий автомобіль марки Fiat, модель: 500 L, рік випуску: 2015, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 2-синій, № кузова/шасі: ZFA1827, реєстраційний номер: AA4949OX, який знаходився у володінні ОСОБА_2

Як передбачено ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобовязаний: прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобовязання щодо утримання предмета лізингу; підтримувати його у справному стані; своєчасно сплачувати лізингові платежі; надавати лізингодавцеві доступ до предмета лізингу і забезпечувати можливість здійснення перевірки умов його використання та утримання; письмово повідомляти лізингодавця, а в гарантійний строк і продавця предмета, про всі випадки виявлення несправностей предмета лізингу, його поломок або збоїв у роботі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Як встановлено судом першої інстанції, спірний автомобіль 23 грудня 2015 року знятий з обліку для його реалізації ОСОБА_6 від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі відповідної довіреності, виданої на імя останнього. Даний автомобіль був придбаний ОСОБА_7, за яким в подальшому зареєстрований. Наведене підтверджується копією довідки управління ДАІ в місті Києві ГУ МВС України від 18 січня 2018 року, висновком спеціаліста щодо дослідження спірного автомобіля при постановці на облік від 23 вересня 2016 року.

Згідно договору купівлі-продажу №8047/2016/088620 від 23 вересня 2016 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_8 автомобіль марки Fiat, модель: 500 L, рік випуску: 2015, тип ТЗ: універсал-В, код кольору-колір: 2-синій, № кузова/шасі: ZFA1827, реєстраційний номер: AA4949OX, вартістю 422 000 грн., який в подальшому зареєстрований на її імя. Відповідно до розписка ОСОБА_8 отримав за умовами договору купівлі-продажу від ОСОБА_2 422 000 грн.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Згідно витягу з кримінального провадження № 0001019, до ЄРДР 07 липня 2017 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» вчинено злочин відносно ОСОБА_2 шляхом підробки документів /підписів /, правова кваліфікація : ст.358 ч.4 КК України 2001 р., орган досудового розслідування: Дніпровське районне відділення поліції.

Проте надані позивачем докази на даний час не підтверджують факт вибуття спірного майна з володіння власника поза його волею, оскільки результати досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні відсутні, вирок суду, яким були б встановлені зазначені обставини та винні особи, відсутній, а як встановлено судом і вказано вище в рішенні, автомобіль з обліку в органах ДАІ для подальшої реалізації було знято саме представником ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі відповідних документів, які сумніву щодо їх недостовірності у працівників ДАІ не викликали.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є довідка-рахунок, договори та угоди, укладені на товарних біржах, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, копія рішення суду, довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, акт приймання-передачі транспортних засобів, вантажна митна декларація або видане митним органом посвідчення про реєстрацію транспортних засобів, договір фінансового лізингу.

Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу /технічний паспорт/ з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Отже, відповідно до вимог ст. 210 ЦК України та п. 2 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів договір купівлі-продажу автомобіля підлягає державній реєстрації в органах ДАІ і є вчиненим з моменту такої реєстрації.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набула право власності на спірний автомобіль, зареєструвала цей автомобіль в органах ДАІ, перед відчуженням автомобіль був знятий з обліку в органах ДАІ попереднім власником ОСОБА_8, на імя відповідача було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Всі ці обставини свідчать про добросовісність відповідача, тоді як представником позивача не надано жодних безспірних доказів щодо незаконності набуття права власності ОСОБА_2 на автомобіль марки Fiat, модель: 500 L.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України (в редакції дійсній на час розгляду справи) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

У розумінні вимог чинного законодавства особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

При цьому, суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки до участі у справі не залучено всіх осіб, зокрема ОСОБА_8, права та обовязки якого стосуються вирішення даного спору, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та прийшов до помилкового висновку в оскаржуваній частині задоволення позову.

З урахуванням вищезазначеного, та на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову про скасування державної реєстрації права власності на автомобіль, визнання недійсним свідоцтва серії СХО 615627 від 23 вересня 2016 року, виданого сервісним центром МВС України в м. Київ про реєстрацію транспортного засобу на ім'я ОСОБА_2, витребування у останньої спірного транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу, автомобіля марки Fiat, модель: 500 L, рік випуску: 2015, тип ТЗ: універсал-В, № кузова/шасі: ZFA1827 - за ПАТ КБ «ПриватБанк», отриманням в будь-якому сервісному центрі МВС України (відновити) свідоцтво про реєстрацію спірного автомобіля скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому в апеляційній інстанції не переглядається.

На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року в частині задоволення позову про скасування державної реєстрації права власності на автомобіль марки Fiat, модель: 500 L. рік випуску: 2015, тип ТЗ: універсал-В, № кузова/шасі: ZFA1827, реєстраційний номер: СВ6526ВК та визнання недійсним свідоцтва серії СХО 615627 від 23 вересня 2016 року, виданого сервісним центром МВС України в м. Київ про реєстрацію транспортного засобу на ім'я ОСОБА_2, витребування у ОСОБА_2 транспортного засобу марки Fiat, модель: 500 L. рік випуску: 2015, тип ТЗ: універсал-В, № кузова/шасі: ZFA1827, реєстраційний номер: СВ6526ВК, реєстрації транспортного засобу, автомобіля марки Fiat, модель: 500 L, рік випуску: 2015, тип ТЗ: універсал-В, № кузова/шасі: ZFA1827 - за публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», отриманням в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки Fiat, модель: 500 L, рік випуску: 2015, тип ТЗ: універсал-В, № кузова/шасі: ZFA1827, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 543,85 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_9

ОСОБА_10