Справа № 426/1593/17
Провадження № 22-ц/810/391/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.

заявника ОСОБА_1,

учасники справи: заявник - ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 24 жовтня 2018 року, постановлену Сватівським районним судом у складі: судді Скрипника С.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про заміну способу і порядку виконання рішення Сватівського районного суду Луганської області від 21 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про заміну способу і порядку виконання рішення Сватівського районного суду Луганської області від 21 березня 2017 року, мотивованою тим, що згідно рішення Сватівського районного суду від 21.03.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя було встановлено рівність часток подружжя у спільному майні в загальному розмірі 6982 доларів США та визнана ? частина коштів за позивачем ОСОБА_1, а саме - 3491 доларів США. У рішенні зазначено пять депозитних рахунків у загальному розмірі 6982 доларів США.

На підставі рішення Сватівського районного суду Луганської області від 21.03.2017 року, яке набрало законної сили 01.11.2017 року, за позивачем ОСОБА_1 було визнано право власності на:

на 1/2 частину коштів від 506 доларів США (13 778 гривень), а саме на кошти у розмірі 6889 гривень, розміщені на депозитному рахунку № 5816 у ПАТ "Альфа-Банк" відповідно до акцепту на укладення угоди на розміщення вкладу № ТВКМ000197079 від 18.11.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2;

1/2 частину коштів від 2331 доларів США (63 473 гривень), а саме на кошти у розмірі 31736 гривень, розміщені на депозитному рахунку № 5813 у ПАТ "Альфа-Банк" відповідно до акцепту на укладення угоди на розміщення вкладу № ТВКМ000186901 від 26.09.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2,;1/2 частину коштів від 1127 доларів США (30 688 гривень), а саме на кошти у розмірі 15344 гривень, розміщені на депозитному рахунку № 5814 у ПАТ "Альфа-Банк" відповідно до акцепту на укладення угоди на розміщення вкладу № ТВКМ000192414 від 25.10.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2;

1/2 частину коштів від 503 доларів США (13 696 гривень), а саме на кошти у розмірі 6 848 гривень, розміщені на депозитному рахунку № 5815 у ПАТ "Альфа-Банк" відповідно до акцепту на укладення угоди на розміщення вкладу № ТВКМ000193091 від 28.10.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2;

1/2 частину коштів від 2515 доларів США (68483 гривень), а саме на кошти у розмірі 34241 гривень, розміщені на депозитному рахунку № 5812 у ПАТ "Альфа-Банк" відповідно до акцепту на укладення угоди на розміщення вкладу № ТDRМ000186291 від 21.09.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2;

1/2 частину коштів від 2515 доларів США (68483 гривень), а саме на кошти у розмірі 34241 гривень, розміщені на депозитному рахунку № 5812 у ПАТ "Альфа-Банк" відповідно до акцепту на укладення угоди на розміщення вкладу № ТDRМ000186291 від 21.09.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 визнана за нею, але кошти відповідач ОСОБА_2 зняв з депозитного рахунку, оскільки ПАТ «Альфа-Банк» не наклав арешт на рахунок, тому що в Ухвалі суду від 27 лютого 2017 року на арешт депозитних рахунків була допущена помилка (описка) у номерах депозитних рахунків.

Позивач робила запит у ПАТ «Альфа-Банк», але банк відмовив в наданні інформації про зняття коштів з депозитного рахунку згідно Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Оскільки Луганський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області 27 грудня 2017 року повідомленням повернув ОСОБА_1 виконавчий документ про визнання за позивачем права власності на ? вищезазначених грошових вкладів без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», тому ставить питання про зміну способу та порядку виконання рішення суду з «визнати право власності» на «примусове стягнення» для всіх депозитних рахунків, наведених вище.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 24 жовтня 2018 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну способу і порядку виконання рішення Сватівського районного суду Луганської області від 21 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, яка передбачає наявність «дії» для виконання рішення Сватівського районного суду Луганської області від 21 березня 2017 року.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала свою апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_2 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у визначеному законом порядку, який передбачено ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції».

Наведене відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що змінити спосіб виконання рішення суду шляхом зміни формулювання тексту рішення з «визнати право власності» на «примусове стягнення» для всіх депозитних рахунків неможливо, оскільки це є зміною рішення суду по суті, що не допускається.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 21.03.2017 року, яке набрало законної сили 01.11.2017 року, за позивачем ОСОБА_1, було визнано право власності на:

на 1/2 частину коштів від 506 доларів США (13 778 гривень), а саме на кошти у розмірі 6889 гривень, розміщені на депозитному рахунку № 5816 у ПАТ "Альфа-Банк" відповідно до акцепту на укладення угоди на розміщення вкладу № ТВКМ000197079 від 18.11.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2;

1/2 частину коштів від 2331 доларів США (63 473 гривень), а саме на кошти у розмірі 31736 гривень, розміщені на депозитному рахунку № 5813 у ПАТ "Альфа-Банк" відповідно до акцепту на укладення угоди на розміщення вкладу № ТВКМ000186901 від 26.09.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2;

1/2 частину коштів від 1127 доларів США (30 688 гривень), а саме на кошти у розмірі 15344 гривень, розміщені на депозитному рахунку № 5814 у ПАТ "Альфа-Банк" відповідно до акцепту на укладення угоди на розміщення вкладу № ТВКМ000192414 від 25.10.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2;

1/2 частину коштів від 503 доларів США (13 696 гривень), а саме на кошти у розмірі 6 848 гривень, розміщені на депозитному рахунку № 5815 у ПАТ "Альфа-Банк" відповідно до акцепту на укладення угоди на розміщення вкладу № ТВКМ000193091 від 28.10.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2;

1/2 частину коштів від 2515 доларів США (68483 гривень), а саме на кошти у розмірі 34241 гривень, розміщені на депозитному рахунку № 5812 у ПАТ "Альфа-Банк" відповідно до акцепту на укладення угоди на розміщення вкладу № ТDRМ000186291 від 21.09.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2;

1/2 частину коштів від 2515 доларів США (68483 гривень), а саме на кошти у розмірі 34241 гривень, розміщені на депозитному рахунку № 5812 у ПАТ "Альфа-Банк" відповідно до акцепту на укладення угоди на розміщення вкладу № ТDRМ000186291 від 21.09.2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2

Рішення суду у встановленому законом порядку набрало законної сили та 21 березня 2017 року позивачу ОСОБА_1 було видано виконавчий лист у справі.

27 грудня 2017 року головним державним виконавцем Луганського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_3 повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання із посиланням на вимоги п. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку із тим, що рішення не передбачає заходів примусового виконання рішення (а.с. 132 т. 1).

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 435 ЦПК України суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поняття зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Для зміни способу виконання судового рішення необхідним є з'ясування питання, чи не призведе така зміна способу виконання до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті (правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 у справі №6-1829цс15).

Таких саме висновків притримується і Верховний суд, зокрема, в постановах від

27 серпня 2018 року у справі №555/388/14-ц, від 06 червня 2018 року у справі №522/21465/15-ц та інших, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України має враховувати суд при виборі і застосуванні норми права у спірних правовідносинах.

Крім того, позивач сама на власний розсуд обрала спосіб захисту своїх прав у вигляді визнання за нею в порядку поділу майна подружжя права власності на ? грошових вкладів, а тому зміна способу виконання рішення з визнання за нею права власності на примусове стягнення є фактично зміною рішення по суті, як і зміною способу захисту порушеного права.

Наведеному суд дав правильну оцінку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неможливість виконання рішення суду через визнання за позивачем лише права власності і відсутності зазначення дій для отримання грошових коштів, не ґрунтуються на вимогах закону та обраного позивачем способу захисту свого права і не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених статтею 375ЦПК України підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 22 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: