Справа №473/1584/16-ц 10.01.2018
Провадження №22-ц/784/130/18
Справа №473/1584/16ц
Провадження № 22ц/784/130/18 Головуючий у 1-ї інстанції Ротар М.М.
Категорія 39 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 січня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Царюк Л.М.,

із секретарем: Лептугою С.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідача - ОСОБА_6,

третьої особи - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року, ухваленого під головуванням судді Ротар М.М. в залі суду у місті Вознесенську Миколаївської області о 14 годин 06 хвилин зі складанням повного змісту судового рішення 4 грудня 2017 року, по справі

за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_3, ОСОБА_5,

ОСОБА_4,

третя особа - приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Нехимчук Кирило Борисович

(далі - приватний нотаріус Нехимчук К.Б.),

про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та заявами про його уточнення до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, третьої особи - приватного нотаріуса Нехимчука К.Б., в якому просила про визнання недійсним заповіту, складеного 19 червня 2015 року ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та заповідала належне їй майно у вигляді чотирьох земельних ділянок на користь відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_5

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що волевиявлення спадкодавця не було вільним, а заповіт складено та посвідчено нотаріусом з численними порушеннями, а саме: заповіт заповідачем не підписаний, замість неї його підписала відповідач ОСОБА_4; заповіт посвідчено у присутності свідків, один з яких є родичем спадкоємців за заповітом; його прочитано уголос заповідачу, яка страждала вадами слуху; заповіт складено не у нотаріальної конторі, а за місце реєстрації заповідача, яка на час його складання проживала за іншою адресою, та в короткий проміжок часу між нотаріальними діями приватного нотаріуса, який їх вчинив у різних місцях, що через відстань між нотаріальної конторою та місцем проживання заповідача реально неможливо; в тексті заповіту відсутні обов'язкові складові щодо наявності підпису одного із свідків, та особи яка його підписала замість заповідача, окрім пропису П.І.Б. такої особи.

Посилаючись на наявність іншого заповіту, складеного заповідачем на її користь у 2003 році, та вищенаведені обставини, просила визнати заповіт, складений у 2015 році, недійсним з підстав, які передбачені пунктом 3 частини 4 статті 1253, статями 1247, 1257 ЦК України.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її вимоги задовольнити.

На думку позивача суд першої інстанції безпідставно відхилив висновки дослідження експерта та комісійної посмертної судово-медичної експертизи, які узгоджуються з наданими сторонами письмовим доказам , та підтверджують той факт, що заповідач хоча і мала вади слуху, але могла самостійно читати та писати, а тому могла самостійно підписати заповіт, який, навпаки, на слух почути не могла.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачі вважали її доводи безпідставними.

Справа розглянута Апеляційним судом Миколаївської області у відповідності до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і пункту 8 частини 1 розділу ХІІІ ЦПК України щодо здійснення ним правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці до дня опублікування відповідного повідомлення голови новоутвореного Миколаївського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено наявність порушень при складанні та посвідченні заповіту, що нею оспорюється, а також можливість заповідача самостійно підписати цей заповіт.

З такими висновками суду погодитися не можна, так як вони не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за життя вчинила два заповіти: перший - 18 квітня 2003 року на користь позивача ОСОБА_2, яким заповіла їй усе належне майно, та підписала його особисто з посвідченням заповіту секретарем виконкому Воронівської сільської ради, а другий - 19 червня 2015 року на користь відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_5, яким заповіла кожній з них по дві належні їй земельні ділянки сільськогосподарського призначення площами 5,29га, 2,27га, 5,43га і 2,15га, що розташовані в межах території Воронівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, але вказаний заповіт самостійно не підписала, так як від її імені це зробила свідок ОСОБА_4 в присутності інших свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11, з читанням тексту цього заповіту уголос, та його посвідченням приватним нотаріусом Нехимчуком К.Б. удома заповідача (т. 1 а.с.10-15).

Пред'являючи позов про визнання недійсним оспорюваного заповіту, позивач посилалася на те, що наявність хвороби у заповідача не давала їй змоги чути зміст складеного заповіту, який вона могла особисто підписати замість свідка ОСОБА_4, а присутність при складанні заповіту заінтересованої особи - рідної тітки відповідачів ОСОБА_11 породжує сумніви у вільному волевиявленні заповідача, в тому числі при наявності порушень, що допущені приватним нотаріусом при виїзді за місцем мешкання заповідача і часом видачі та складанні заповіту, з часом повернення нотаріуса до нотаріальної контори для вчинення інших нотаріальних дій.

Згідно наданого суду висновку комісійної посмертної судово-медичної експертизи №19-к від 10 квітня 2017 року (т.2 а.с.2-6), який ґрунтується на висновку експерта №2007 від 26 грудня 2016 року (т.1 а.с.212-215) та наданих медичних даних про стан здоров'я заповідача, встановлено, що на момент складання другого заповіту - 19 червня 2015 року вада зору і виписка окулярів давала змогу заповідачу ОСОБА_9 самостійно читати та підписувати документи. В той же час вада слуху (яка не підлягала корекції слуховим апаратом) не дозволяла ОСОБА_9 в повному обсязі сприймати на слух зміст інформації, що промовляється іншою особою.

Такий висновок експертів підтверджується показаннями свідків, допитаними у судових засіданнях: ОСОБА_12, яка є соціальним працівником та надавала допомогу померлій, ОСОБА_13 - сусідкою позивача, ОСОБА_14 - подругою померлої, сільським головою ОСОБА_15.

З їхніми показами узгоджуються і частково показання свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, і ОСОБА_18, що запрошені відповідачами та допитані судом, які хоча і посилалися на порушення зору померлої при орієнтації на вулиці, але усі підтвердили, що ОСОБА_9 самостійно отримувала пенсію та підписувала документи.

За такого колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції стосовно його критичного ставлення до змісту комісійного висновку експертів, у зв'язку з наявністю в ньому посилання на попередній висновок експерта, в якому мала місце описка, таким, що суперечить нормам процесуального права та не відповідає дослідженим по справі письмовим доказам та наведеним вище показанням свідків.

В той же час показання свідка лікаря-офтальмолога ОСОБА_19 щодо погіршення зору заповідача та виписки їй окулярів, які судом покладені в основу прийнятого ним рішення, то дослідивши їх, колегія суддів враховує, що вони разом із зробленими лікарем записами у медичних документах були предметом дослідження відповідних спеціалістів-експертів, якими надано змістовний та обґрунтований комісійний висновок з цього питання, що відповідає положенням статей 102, 107, 110-111 ЦПК України, а тому не може бути спростований за допомогою додаткових усних пояснень свідка.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем ОСОБА_2 надано і в судових засіданнях досліджено достатньо належних доказів стосовно того, що в момент складання та посвідчення заповіту заповідач ОСОБА_9 могла особисто підписати заповіт, який навпаки не сприймала на слух, а тому підстав для підписання заповіту сторонньою особою замість заповідача не ґрунтується на вимогах закону, та є по своїй суті обмеженням фізичної особи мати не заборонені законом права та обов'язки, та їх використовувати в своїх інтересах.

Так, згідно частини 1 статті 27 ЦК України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом права та обов'язки є нікчемним.

За частиною 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина 2 статті 207 ЦК України).

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У тому випадку, коли недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Щодо змісту статті 1253 ЦК України, то на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. В цьому разі при його складанні та посвідченні особи, які беруть участь у вчиненні цієї нотаріальної дії, повинні дотримуватися порядку та процедури, визначених цією нормою ЦК України та положеннями Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України від 22 лютого 2012 року №296/5 з наступними змінами та доповненнями.

Недійсність такого заповіту може визнаватися у судовому порядку згідно до положень статті 1257 ЦК України, де в частині першій визначено, що заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За вимогами, викладеними у пунктах 3-8 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України від 22 лютого 2012 року №296/5 з наступними змінами та доповненнями, передбачено, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі.

Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Якщо глуха, німа або глухоніма фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, письменна, вона має прочитати документ і підписати його. Якщо така особа не може підписати документ, то при вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинен бути сурдоперекладач.

Отже, враховуючи вищезазначені положення Порядку, який регламентує нотаріальну діяльність щодо посвідчення заповітів, та дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає встановленим, що у змісті заповіту, якій складено та посвідчено 19 червня 2015 року приватним нотаріусом не зазначено фізичних вад або хвороб ОСОБА_9, які б заважали їй особисто прочитати та підписати заповіт, навпаки причиною не можливості власноручно підписати заповіт нотаріусом визначено похилий вік заповідача, незважаючи на те, що свідками складання його стали особи теж похилого віку, та значно старше за вік заповідача.

Одночасно не викликало сумнівів у нотаріуса наявність у заповідача слухового апарату, а тому ним безпідставно не ставилося питання про необхідність запросити особу, яка володіє технікою спілкування з особами, які мають вади слуху.

В той же час заповідачу ОСОБА_9, що мала вади слуху, текст заповіту складений від її імені прочитано уголос.

При цьому у заповіті зазначено, що його прочитано уголос двома свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_10.

Разом з тим, за твердженням свідка ОСОБА_10, яка склала присягу у судовому засіданні, вона уголос заповіт не читала, а свідок ОСОБА_11, яка його читала, є рідною тіткою спадкоємців - відповідачів, а тому може мати заінтересованість у справі.

Не читав уголос заповіт і приватний нотаріус Нехимчук К.Б., так як таку відмітку ним у його тексті не зроблено.

Також у заповіті мають місце інші відомості, що не відповідають вимогам, що пред'являються до його форми та процедури посвідчення, а саме у ньому зазначено про його складання та посвідчення удома заповідача ОСОБА_9, яким вказано її місце реєстрації, коли фактично вона постійно мешкала за іншою адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.93).

При цьому цю нотаріальну дію приватний нотаріус вчинив поза межами нотаріальної контори у відповідності до глави 1 вищезазначеного Порядку, але визначив відведений на це свій робочий час в межах 20 хвилин, що фактично є неможливим, так як відстань до села Воронівка, де проживала заповідач від місця знаходження нотаріальної контори у місті Вознесенську, складає в одну сторону 26 км, що з визначеною законом процедурою не може охопити усі вимоги по її дотриманню, в тому числі: встановлення осіб, які присутні при вчиненні нотаріальної дії, читання заповіту уголос особами похилого віку для заповідача, яка страждає на вади слуху, підписання та його посвідчення (т.1 а.с.20-65, 194-195).

Отже, усі викладені вище та встановлені обставини справи дають обґрунтовану можливість колегії суддів дійти висновку, що заповіт, який оспорює позивач, складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а враховуючи те, що його нікчемність прямо не встановлена законом, але заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий заповіт повинен бути визнаний судом недійсним.

Тому рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а зроблені ним висновки не відповідають обставинам справи, слід скасувати з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

На підставі частин 1 і 13 статті 141 ЦПК України понесені судові витрати за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій слід покласти на відповідачів, у зв'язку з чим з нього на користь позивача необхідно стягнути витрати по 418 грн. 00 коп. з кожного із відповідачів.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати заповіт ОСОБА_9, складений 19 червня 2015 року та посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Нехимчуком К.Б. за реєстровим №283 - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі по 418грн. 40 коп. з кожної.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення буде складено 11 січня 2018 року.

Головуючий підпис О.О.Ямкова

Судді підписи О.В.Локтіонова Л.М. Царюк

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області О.О. Ямкова