АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач у суді апеляційної інстанції -
№ 22-ц/796/136/2018 БорисоваО.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року місто Київ

справа № 759/5340/16-ц

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року ухвалене під головуванням судді Ул'яновської О.В. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року позивач звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, та з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати майно таким, що набуте сторонами у шлюбі, а саме:

квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

автомобіль «SUBARU LEGACY», державний номерний знак НОМЕР_1;

автомобіль VOLKSWAGEN Passat, державний номерний знак НОМЕР_2;

автомобіль FIAT Doblo, державний номерний знак НОМЕР_3;

автомобіль AUDI 80 2.0 Е, державний номерний знак НОМЕР_18;

автомобіль MAZDA Xedos 9 2.5 І, державний номерний знак НОМЕР_4;

автомобіль Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_5;

автомобіль ВАЗ 21112, державний номерний знак НОМЕР_6;

автомобіль OPEL Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_7;

автомобіль NISSAN X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_8;

стаціонарний комп'ютер, два телевізори, телевізор «LG», холодильник, мікрохвильову піч, електричний чайник, спортивний тренажерний станок «Рrofi», спортивний велотренажер;

житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2.

У порядку поділу майна подружжя позивач просила визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а за відповідачем визнати право власності на легковий автомобіль NISSANX-Trail державний номерний знак НОМЕР_8, ВАЗ 21112, державний номерний знакНОМЕР_6, стаціонарний комп'ютер, два телевізори, телевізор «LG», холодильник, мікрохвильову піч, електричний чайник, спортивний тренажерний станок «Рrofi», спортивний велотренажер, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2.

В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що період з 10.09.2004 року по 30.11.2015 року вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що у період шлюбних відносин нею з відповідачем спільно було придбано вищезазначене майно, однак домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю між подружжям не досягнуто, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; автомобіль «SUBARULEGACY», державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований 12.07.2011 року; автомобіль VOLKSWAGEN Passat, державний номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований 10.07.2007 року; автомобіль FIAT Doblo державний номерний знак НОМЕР_3, зареєстрований 19.02.2008 року; автомобіль AUDI 80 2.0 Е, державний номерний знак НОМЕР_18, зареєстрований 23.03.2004 року; автомобіль MAZDAXedos 9 2.5 І, державний номерний знак НОМЕР_4 зареєстрований 17.03.2005 року; автомобіль Mitsubishi Lancer державнийномерний знак НОМЕР_5, зареєстрований 16.03.2007 року; автомобіль ВАЗ 21112державний номерний знак НОМЕР_6, зареєстрований 01.11.2007 року; автомобіль OPEL Vivaro державнийномерний знак НОМЕР_7, зареєстрований 20.12.2011 року; автомобіль NISSANX-Trail державний номерний знак НОМЕР_8, зареєстрований 13.09.2013 року, таким, що набуте у шлюбі між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3320 грн.

У решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, однак суд у порушення даних вимог не розібрався в обставинах справи та виніс рішення щодо майна, а саме - автомобілів, які ні позивачу, ні відповідачу не належать, яке не було в наявності у сторін на час припинення ведення спільного господарства у 2012 році, на час винесення рішення про розірвання шлюбу у 2015 році, а також не з'ясував джерело та час придбання автомобілів, не встановив власників автомобілів.

Посилався на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 не може бути предметом даного позову про поділ майна, набутого у шлюбі, так як не належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, а належить на праві спільної часткової власності. Йому належить 1/2 частина даної квартири, вказана власність є його єдиним житлом і позивач не має законних підстав та прав просити суд позбавити його житла.

Зазначав, що він не приймав участі під час укладення правочину з купівлі - продажу житлового будинку у АДРЕСА_2 та не має документів на даний житловий будинок. Позивач стверджує, що вона придбала його на власне ім'я за 60000 доларів США. Так як даний будинок придбаний під час шлюбу за спільні грошові кошти подружжя і так як він як чоловік згоди на придбання даного житлового будинку та на витрачання коштів на його придбання не давав, тому позивач має відшкодувати йому вартість 1/2 частини витрачених без згоди подружжя коштів - тобто 30000 доларів США. А тому, суд при вирішенні даного спору не з'ясував, чи була дійсно відсутня згода на придбання житлового будинку зі сторони відповідача.

Вказував, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо придбання у період шлюбних відносин побутових та інших приладів та наявності такої техніки на момент розгляду справи, також не зазначено ринкової вартості та повної назви таких приладів.

Також зазначав, що суд позбавив його та його представника права взяти участь у судовому засіданні, давати письмові та усні пояснення, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим учасникам процесу, заперечувати проти клопотань, міркувань, доводів інших осіб, оскільки не прийняв до уваги заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою представника відповідача.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач та третя особа у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника.

Колегія суддів вважає можливимрозглядатисправу у відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача.

Проте колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні у судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення першої інстанції не відповідає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, з 10 вересня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька - ОСОБА_4.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 02 липня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що вищевказане майно набуто у шлюбі між нею та ОСОБА_2, а тому воно підлягає поділу шляхом визнання за нею права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а за відповідачем визнати право власності на легковий автомобіль NISSAN X-Trail державнийномерний знак НОМЕР_8, автомобіль ВАЗ 21112 державний номерний знак НОМЕР_6, стаціонарний комп'ютер, два телевізори, телевізор «LG», холодильник, мікрохвильову піч, електричний чайник, спортивний гренажерний станок «Рrofi», спортивний велотренажер, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття),

мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 СК України вважається правильно застосованою.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно з ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст.368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК).

Позивач просила визнати вищевказані автомобілі такими, що набуті сторонами у шлюбі.

При цьому, як вбачається з листа Регіонального сервісного центру в місті Києві від 21.03.2017 року №31/26-150аз згідно даних наявних автоматизованих інформаційних систем МВС, станом на 21.03.2017 року автомобіль NISSANX-Trail державний номерний знак НОМЕР_8 значиться зареєстрованим на підставі довідки- рахунок серії ВІА №784204 від 01.10.2014 року за громадянкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та в подальшому на іншого власника не перереєстровувався.

За громадянкою ОСОБА_3 в період часу з 10.09.2004 року по 22.03.2017 року значились зареєстрованими наступні транспортні засоби:

- SUBARULEGACY, державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований 12.07.2011 року на підставі довідки-рахунок серії КІМ 797408 від 08.07.2011 року та в подальшому 20.11.2013 року був перереєстрований на громадянку ОСОБА_6 на підставі довідки-рахунок серії ВІА №123090 від 19.11.2013 року;

- VOLKSWAGEN Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 зареєстрований 10.07.2007 року на підставі біржової угоди №503746 від 10.07.2007 року та в подальшому 21.04.2008 року був перереєстрований на громадянина ОСОБА_7 на підставі біржової угоди № ВВ 28803 від 19.04.2008 року.

За громадянином ОСОБА_2 в період часу з 10.09.2004 року по 22.03.2017 року значились зареєстрованими наступні транспортні засоби:

- FIAT Doblo,державний номерний знак НОМЕР_3, зареєстрований 19.02.2008 року на підставі довідки-рахунок серії ЄГП №868763 від 19.02.2008 року та в подальшому на іншого власника, не перереєстровувався;

- AUDI80 2.0 Е, державний номерний знак НОМЕР_18, зареєстрований 23.03.2004 року на підставі біржової угоди №АН 040737 від 21.03.2004 року та в подальшому 02.08.2007 року був перереєстрований на громадянку ОСОБА_8на підставі біржової угоди №588/07 від 21.01.2007 року;

- MAZDA Xedos,9 2.5 І, державний номерний знак НОМЕР_4, зареєстрований 17.03.2005 року на підставі біржової угоди №АВ 061987 від 15.03.2005 року та в подальшому 16.06.2007 року перереєстрований на громадянина ОСОБА_9, документи на підставі яких відбулася перереєстрація вищевказаного автомобіля в інформаційній базі, відсутні;

- Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_5 зареєстрований16.03.2007 року на підставі довідки-рахунок серії ЄГП №268718 від 15.03.2007 року та в подальшому 11.11.2008 року був перереєстрований на громадянина ОСОБА_10 на підставі біржової угоди №1-4469 від 07.11.2008 року;

- ВАЗ 21112, державний номерний знак НОМЕР_15, зареєстрований 01.11.2007 року на підставі акту прийому-передачі серії НДЦ №017798 від 31.10.2007 року та в подальшому 25.12.2014 року був перереєстрований на громадянина ОСОБА_11 на підставі довідки-рахунок серії ВІА №634270 від 24.12.2014 року;

- OPEL Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_7, зареєстрований 20.12.2011 року на підставі довідки-рахунок серії ДПІ №126182 від 19.12.2011 року та в подальшому 24.12.2013 року був перереєстрований на громадянина ОСОБА_12 на підставі довідки-рахунок серії ВІА №172599 від 24.12.2013 року;

- NISSAN X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_8, зареєстрований 13.09.2013 року на підставі довідки-рахунок серії ААВ №475677 від 13.09.2013 року та в подальшому 01.10.2014 року був перереєстрований на громадянку ОСОБА_5 на підставі довідки-рахунок серії ВІА №784204 від 01.10.2014 року.

На час розгляду справи автомобілі: «SUBARULEGACY», державний номерний знакНОМЕР_1; VOLKSWAGEN Passat, державний номерний знак НОМЕР_2; автомобіль AUDI80 2.0 Е, державний номерний знак НОМЕР_18; автомобіль MAZDAXedos 9 2.5 І, державний номерний знак НОМЕР_4; автомобіль Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_5; автомобіль ВАЗ 21112, державний номерний знак НОМЕР_6; автомобіль OPEL Vivaro, державний номерний знакНОМЕР_7; автомобіль NISSAN X-Trail, державний номерний знак НОМЕР_8 за сторонами не зареєстровані, а тому колегія суддів приходить до висновку, що визнати дані автомобілі спільним сумісним майном, набутим подружжям ОСОБА_2 за час шлюбу неможливо, оскільки в наявності даного майна у подружжя на час розгляду справи не має.

Як вбачається з матеріалів справи автомобільFIAT Doblo,державний номерний знак НОМЕР_3 зареєстрований 19.02.2008 року на ім'я відповідача ОСОБА_2, тобто набутий під час перебування останнього у шлюбі з позивачем ОСОБА_3, а тому колегія суддів приходить до висновку, що даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, позивачем не заявляються позовні вимоги стосовно поділу автомобіля FIAT Doblo,державний номерний знак НОМЕР_3.

Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Положенням ч.ч.1, 2 ст.365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п'ята статті 71 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 21 грудня 2010 року (набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року) у справі за заявою Особи 33 № 35041/05 установлено наявність порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, а саме: незаконного позбавлення Особи 33 майна у зв'язку з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може призвести до негативних економічних наслідків для Особи 33, оскільки вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 03.06.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли у власність в рівних частинах кожен квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України).

Згідно з ч.4 ст.355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною 1 ст.356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана у рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тобто належить їм на праві спільної часткової власності, а тому поділу як спільна сумісна власність подружжя не підлягає.

Крім того, позивач, звертаючись до суду з вимогами про визнання за нею права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кошти на депозитний рахунок суду за частку відповідача у квартирі не вносила.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.02.2008 року ОСОБА_3 набула у власність житловий будинок загальною площею 48,60 кв.м з надвірними будівлями (веранда цегляна «а», сарай дерев'яний «Б», сарай дерев'яний «В», погріб цегляний «П», уборна дерев'яна «У», колодязь без кільця «К»), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Вказаний будинок набутий у власність позивачем за час спільного проживання з відповідачем.

Як вбачається з позовної заяви позивач не вказувала, що кошти, які були внесені нею при придбанні будинку є її особистою власністю та особисто віднесла зазначений будинок до спільної сумісної власності подружжя.

Отже, вказане майно є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу шляхом визнання за кожним права власності на 1/2 частину домоволодіння.

Позивач також просила визнати стаціонарний комп'ютер, два телевізори, телевізор «LG», холодильник, мікрохвильову піч, електричний чайник, спортивний тренажерний станок «Рrofi», спортивний велотренажер спільним сумісним майном подружжя та виділити його відповідачу у порядку поділу.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В даному випадку саме позивач повинна була довести наявність майна, що є предметом поділу, його дійсну вартість на момент розгляду справи, час придбання та визначити йогоіндивідуальні ознаки.

Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів придбання у період шлюбних відносин побутових та інших приладів та наявності такої техніки на момент розгляду справи, також не зазначено ринкової вартості, повної назви таких приладів, а тому колегія суддів вважає, що підстав для визнання вказаного майна спільною власністю подружжя та його поділу не має.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати житловий будинок з надвірними будівлями (веранда цегляна «а», сарай дерев'яний «Б», сарай дерев'яний «В», погріб цегляний «П», уборна дерев'яна «У», колодязь без кільця «К»), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 48,60 кв.м та автомобіль FIAT Doblo державнийномерний знак НОМЕР_3 спільним сумісним майном набутим ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за час шлюбу.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3, місце реєстрації: АДРЕСА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_16 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 48,60 кв.м з надвірними будівлями (веранда цегляна «а», сарай дерев'яний «Б», сарай дерев'яний «В», погріб цегляний «П», уборна дерев'яна «У», колодязь без кільця «К»), що знаходиться за адресою: за адресою: АДРЕСА_2.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2, місце реєстрації: АДРЕСА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_17 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 48,60 кв.м з надвірними будівлями (веранда цегляна «а», сарай дерев'яний «Б», сарай дерев'яний «В», погріб цегляний «П», уборна дерев'яна «У», колодязь без кільця «К»), що знаходиться за адресою: за адресою: АДРЕСА_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: