провадження №2/619/76/18
Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
Головуючого судді Кононихіної Н.Ю.,
При секретарі Мєщан І. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дергачі
цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 «про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з незаконного володіння, визнання права власності»,
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
15.12.2015 року до Дзержинського райсуду м. Харкова звернувся позивач ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про визнання права власності на 1/2 частину автомобілю».
26.10.2016 року до Дзержинського райсуду м. Харкова звернувся позивач ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 «про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з незаконного володіння, визнання права власності».
Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 12.04.2017 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 «про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з незаконного володіння, визнання права власності» - спрямована за підсудністю до Дергачівського райсуду Харківської області.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 16 червня 2007 року між ОСОБА_1, та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що 16.06.2007 р. складено відповідний актовий запис №860 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції.
У шлюбі 13.09.2013 року було придбано автомобіль марки ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску.
Автомобіль зареєстрували на імя ОСОБА_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу .
Позивач бажає поділити майно та виділити частку у праві спільної сумісної власності з таких підстав.
Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).
Орієнтована ринкова вартість автомобілю складає 250 000,00 грн., позивач претендує на 1/2 частину автомобілю, що складає 125 000,00 грн.
У добровільному договірному порядку відповідачка поділити автомобіль не бажає, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свого права у вигляді визнання права власності.
Позивач в позовній заяві просив визнати право власності на 1/2 частину автомобілю марки ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску за ОСОБА_1, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1250 грн., витрати на правову допомогу у сумі 2000,00 грн.
В обґрунтування уточненої позовної заяви вбачається, що під час розгляду судом вказаної цивільної справи відповідачка ОСОБА_2 продала спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу 6341/2016/000880 від 26.07.2016 р.
У звязку з наведеним позивач уточнює свої вимоги таким чином.
16 червня 2007 року між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що 16.06.2007 р. складено відповідний актовий запис № 860 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції згідно свідоцтва про шлюб.
13.09.2013 року у шлюбі було придбано автомобіль марки ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску.
Автомобіль зареєстрували на імя ОСОБА_2 ( згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), але ж користувалися та володіли вказаним майном спільно подружжя.
Позивач бажає майно, виділити частку у праві спільної сумісної власності при припиненні шлюбних відносин з дружиною, посилаючись на такі підстави.
Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).
Орієнтована ринкова вартість автомобілю складає 250 000,00 грн., позивач претендує на 1/2 частину автомобілю, що складає 125 000,00 грн.
У добровільному договірному порядку відповідачка поділити автомобіль не бажала, тому позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого права у вигляді визнання права власності.
Позивачем було подано наведений позов до суду 15.12.2015 р., відповідачка була сповіщена судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
22.07.2016року позивач звернувся до Регіонального сервісного центру МВС України в Харківській області із заявою з проханням не здійснювати будь-яких дій, повязаних з перереєстрацією автомобілю ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, т.я. автомобіль знаходиться під спором у суді та позивач як подружжя продавця не надає своєї згоди на відчуження автомашини.
Однак, під час судового розгляду справи 26.07.2016 р. відповідачка ОСОБА_2, в особі ОСОБА_4, який дія на підставі доручення від 20.07.2016 р., продала спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу 6341/2016/000880 від 26.07.2016 р. громадянину ОСОБА_3.
Згідно договору купівлі-продажу за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 260 000,00 грн.
Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Таким чином, ОСОБА_2 незаконно без взаємної згоди іншого співвласника ОСОБА_1 уклала угоду, яка суперечить приписам чинного законодавства України.
Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.
Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Позивач ОСОБА_1, будь-яких повноважень ОСОБА_2 або будь-якій іншій особі не надавав для продажу спірного подружнього майна,яке знаходилося у суді під спором. Таким чином, наведений правочин порушує приписи чинного законодавства України, а саме ст. 68 СК України, ст. 369 ЦК України.
Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Спірний автомобіль вибув з володіння співвласника позивача ОСОБА_1 незаконно, з порушенням встановлених загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину (ст. 203 ЦК України, ст. 68 СК України, ст. 369 ЦК України).
Тому позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу 6341/2016/000880 від 26.07.2016 р. транспортного засобу автомобілю ТОУОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ- В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, укладений між ОСОБА_2, в особі ОСОБА_4, який діє на підставі доручення від 20.07.2016 р., та ОСОБА_3. Також позивач просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) транспортний засіб марки ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору на користь ОСОБА_1. Крім того позивач просив визнати право власності на 1/2 частину автомобілю марки ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору за ОСОБА_1, як на майно, набуте подружжям під час шлюбу, стягнувши з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1250 грн., судовий збір за забезпечення позову у сумі 275.60 грн. витрати на правову допомогу у сумі 2000,00 грн.
06.05.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із уточненою позовною заявою, де просив визнати недійсним договір купівлі-продажу 6341/2016/000880 від 26.07.2016 р. транспортного засобу автомобілю ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, укладений між ОСОБА_2, в особі ОСОБА_4, який діє на підставі доручення від 20.07.2016 р., та ОСОБА_3;
а також витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) транспортний засіб марки ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору на користь ОСОБА_1;
крім того, визнати за ОСОБА_1 право власності на частку у праві спільної сумісної власності у розмірі 1/2 частки автомобілю марки ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, залишивши майно у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, стягнувши з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1250 грн., судовий збір за забезпечення позову у сумі 275.60 грн. витрати на правову допомогу у сумі 6300,00 грн.
Відповідач ОСОБА_2 надала судові відзив на позов, де просила у задоволенні позову відмовити.
Відповідач ОСОБА_3, сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи - відзив , заперечення на позов не надав.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 26.01.2016 року було відкрите провадження у справі з призначенням відкритого судового засідання для розгляду справи по суті на 08.02.2016 року, а також запропоновано подати до суду свої заперечення, в яких викласти свої пояснення, аргументи, міркування щодо наведених позивачем доводів.
Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 26.01.2016 року заяву про забезпечення позову було повернуто заявнику ОСОБА_1
Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 26.07.2016 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено, накладено арешт на автомобіль марки ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску.
Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 26.09.2016 року по справі витребувані докази.
Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 12.04.2017 року справу направлено за підсудністю до Дергачівського райсуду Харківської області.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник не зявилися, сповіщені про дату,час та місце розгляду справи, просили розглядати справу за їх відсутності, суд розглядає справу на тих доказах, які надані до судового засіданні і за відсутності позивача та його представника.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та її представник не зявилися, сповіщені про дату, час та місце розгляду справи, не зявилися повторно без поважних причин, суд розглядає справу на тих доказах, які надані до судового засіданні і за відсутності відповідача та його представника. При цьому представник відповідача надав заяву про відкладення справи, т.я. зайнятий при розгляді по суті іншої справи. Але суд критично відноситься до даної заяви, т.я. представник відповідача повторно не зявився до судового засідання.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 не зявився, сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, не зявився повторно, про поважні причини для неявки не повідомив, суд розглядає справу на тих доказах, які надані до судового засіданні і за відсутності відповідача.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
16 червня 2007 року між ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що 16.06.2007 р. складено відповідний актовий запис № 860 відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції згідно свідоцтва про шлюб.
13.09.2013 року подружжям ОСОБА_2 у шлюбі було придбано автомобіль марки ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску. Автомобіль зареєстрували на імя ОСОБА_2 ( згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), але ж користувалися та володіли вказаним майном спільно подружжя.
У добровільному договірному порядку відповідачка поділити автомобіль не бажала, тому позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого права у вигляді визнання права власності.
Позивачем було подано первісний позов до суду 15.12.2015 р., відповідачка була сповіщена судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
22.07.2016року позивач звернувся до Регіонального сервісного центру МВС України в Харківській області із заявою з проханням не здійснювати будь-яких дій, повязаних з перереєстрацією автомобілю ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, т.я. автомобіль знаходиться під спором у суді та позивач, як подружжя продавця, не надає своєї згоди на відчуження автомашини.
Однак, під час судового розгляду справи 26.07.2016 р. відповідачка ОСОБА_2, в особі ОСОБА_4, який дія на підставі доручення від 20.07.2016 р., продала спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу 6341/2016/000880 від 26.07.2016 р. громадянину ОСОБА_3.
Згідно договору купівлі-продажу за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 260 000,00 грн.
Таким чином, ОСОБА_2 без взаємної згоди іншого співвласника ОСОБА_1 уклала угоду купівлі-продажу спірного автомобіля.
Позивач ОСОБА_1, будь-яких повноважень ОСОБА_2 або будь-якій іншій особі не надавав для продажу спірного подружнього майна,яке знаходилося у суді під спором.
Мотиви суду.
Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів.
Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).
У добровільному договірному порядку відповідачка поділити автомобіль не бажала, тому позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого права у вигляді визнання права власності.
Ухвалою Дзержинського райсуду м. Харкова від 26.07.2016 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено, накладено арешт на автомобіль марки ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску.
Однак, під час судового розгляду справи 26.07.2016 р. відповідачка ОСОБА_2, в особі ОСОБА_4, який дія на підставі доручення від 20.07.2016 р., продала спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу 6341/2016/000880 від 26.07.2016 р. громадянину ОСОБА_3.
Згідно договору купівлі-продажу за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 260 000,00 грн.
Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Таким чином, ОСОБА_2 незаконно без взаємної згоди іншого співвласника ОСОБА_1 уклала угоду, яка суперечить приписам чинного законодавства України.
Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.
Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Позивач ОСОБА_1, будь-яких повноважень ОСОБА_2 або будь-якій іншій особі не надавав для продажу спірного подружнього майна,яке знаходилося у суді під спором. Таким чином, наведений правочин порушує приписи чинного законодавства України, а саме ст. 68 СК України, ст. 369 ЦК України.
Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Спірний автомобіль вибув з володіння співвласника позивача ОСОБА_1 незаконно, з порушенням встановлених загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину (ст. 203 ЦК України, ст. 68 СК України, ст. 369 ЦК України).
Тому суд визнає недійсним договір купівлі-продажу 6341/2016/000880 від 26.07.2016 р. транспортного засобу автомобілю ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, укладений між ОСОБА_2, в особі ОСОБА_4, який діє на підставі доручення від 20.07.2016 р., та ОСОБА_3;
а також витребує з незаконного володіння ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) транспортний засіб марки ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору на користь ОСОБА_1;
крім того, визнає за ОСОБА_1 право власності на частку у праві спільної сумісної власності у розмірі 1/2 частки автомобілю марки ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, залишивши майно у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
стягнувши з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1250 грн., судовий збір за забезпечення позову у сумі 275.60 грн. витрати на правову допомогу у сумі 6300,00 грн.
На підставі та керуючись ст. 60,63,70,68СК України, ст..215,369,387,388 ЦК України, ст.ст. 10,12,13,76-78, 141, 259, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 «про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з незаконного володіння, визнання права власності» - задовольнити.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу 6341/2016/000880 від 26.07.2016 р. транспортного засобу автомобілю ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску, укладений між ОСОБА_2, в особі ОСОБА_4, який діє на підставі доручення від 20.07.2016 р., та ОСОБА_3;
витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) транспортний засіб марки ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору на користь ОСОБА_1;
визнати за ОСОБА_1 право власності на частку у праві спільної сумісної власності у розмірі 1/2 частки автомобілю марки ТОYОТА модель RAV4 ЗНГ, тип ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) JTМВНЗІV206057410, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, 2007 року випуску, залишивши майно у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
стягнувши з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1250 грн., судовий збір за забезпечення позову у сумі 275.60 грн. витрати на правову допомогу у сумі 6300,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Н. Ю. Кононихіна