Справа № 500/5863/17
Провадження № 2/500/26/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Івановій Ю.П.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

26.10.2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого 11.05.2006 року, сина ОСОБА_6, померлого 19.10.2008 року, право власності на земельну ділянку площею 3,42 гектарів, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Свої вимоги мотивує тим, що приватним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після померлого ОСОБА_5, у звязку із тим, що заяви про відмову від прийняття спадщини від ОСОБА_3, ОСОБА_4 надійшли 10.10.2017р, тобто вже після спливу встановленого шестимісячного строк.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідачі в судовому засіданні визнали позовні вимоги та не заперечували проти їх задоволення, зазначили, що на спадщину не претендують, до суду звертатися з питання продовження строку на прийняття спадщини не будуть.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 (особа, що здає помешкання ОСОБА_4В.), ОСОБА_8 (співмешканець ОСОБА_4В.), ОСОБА_9 (співмешканець ОСОБА_6В.) пояснили, що дійсно позивач ОСОБА_2 проживала постійно зі своїм чоловіком ОСОБА_5 за адресою: вул. Молодіжна (Комсомольська), №26 в с. Каланча, також з ними проживав їх син ОСОБА_6, який 19.10.2008р. помер. Дочки ОСОБА_3, ОСОБА_4 у вказаному будинку були зареєстровані, але ж на день смерті їхнього батька ОСОБА_5, та на день смерті їхнього брата ОСОБА_6, вони в будинку не мешкали та мешкали зі своїми співмешканцями у інших помешканнях.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії РІ №475752, виданого 08.12.2003 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право за №10-04-743, власником земельної ділянки площею 3,42 гектарів, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вказаний ОСОБА_5.

Вказане також підтверджено листом Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 30.11.2017 року за №3525/126-17.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №056761 від 12.05.2006 року, виданого виконавчим комітетом Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_5 помер 11.05.2006 року.

Після смерті ОСОБА_5, згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 3,42 гектарів, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №49411284 від 10.10.2017р. інформація про заповіт від імені ОСОБА_5 відсутня.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 відповідно до ст.1261 ЦК України, стали: дружина ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №266101 від 29.07.1981р.; син ОСОБА_6, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЖД №460776 від 09.04.1984р.; дочка ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІV-ЖД №275154 від 01.07.1985р.; дочка ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІV-ЖД №386517 від 08.08.1987р.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли фактично дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_6, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, протягом шести місяців проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №845 від 21.08.2017р.

Інші спадкоємці за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_5 доньки ОСОБА_6, ОСОБА_4 були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 845 від 21.08.2017р., але ж на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців зі спадкодавцем за однією адресою вони не мешкали, що підтверджується показами свідків.

Крім цього, ОСОБА_6, ОСОБА_4 надали до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_10 10.10.2017р. письмові заяви про те, що на спадщину після ОСОБА_5 не претендують, до суду з питання продовження строку на прийняття спадщини звертатися не будуть.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Інших спадкоємців немає.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №134631 від 21.10.2008 року, виданого виконавчим комітетом Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_6 помер 19.10.2008р.

Після смерті ОСОБА_6, згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка земельної ділянки площею 3,42 гектарів, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку він фактично успадкував після смерті батька ОСОБА_5, але ж юридично своїх прав за життя не встиг оформити.

За життя ОСОБА_6 заповіт не складав.

Згідно листа Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області №818/02-14 від 14.05.2016, який надіслано на адресу ПАТ КБ «Приватбанк», на підставі кредитора після померлого 19.10.2008 року ОСОБА_6 було заведено спадкову справу №135/2016 від 12.05.2016 року. З будь якими заявами спадкоємці ОСОБА_6 до контори не зверталися, свідоцтва про право на спадщину на їх імя не видавалися.

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_6 відповідно до ст.1261 ЦК України, стала його мати ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження спадкодавця серії ІІІ-ЖД №460776 від 09.04.1984р.

Позивач ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, протягом шести місяців проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 951 від 09.10.2017р.

На звернення позивача ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_10з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилося після померлого 11.05.2006р. ОСОБА_5, їй листом №463/02-14 від 10.10.2017р. було відмовлено у звязку з тим, що заяви про відмову від прийняття спадщини від ОСОБА_3, ОСОБА_4 надійшли 10.10.2017р, тобто вже після спливу встановленого шестимісячного строк.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КК824052, виданий 21.12.2001 року Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: 68642, Одеська область, Ізмаїльський район, с. Каланчак, вул.. Молодіжна, 26) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце реєстрації: 68642, Одеська область, Ізмаїльський район, с. Каланчак, вул.. Молодіжна, 26), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КМ197712, виданий у 2004 році Ізмаїльським РВУМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, місце реєстрації: 68642, Одеська область, Ізмаїльський район, с. Каланчак, вул.. Молодіжна, 26) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 11.05.2006 року, ОСОБА_6, померлого 19.10.2008 року, право власності на земельну ділянку площею 3,42 гектарів, яка розташована на території Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії РІ №475752, виданий 08.12.2003 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право за №10-04-743).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.01.2018р.

Суддя: ОСОБА_11