Справа № 148/1293/18
Провадження №2-о/148/74/18
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

20 грудня 2018 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тульчині у порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про встановлення факту загибелі її чоловіка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні ним обов`язку військової служби 18.02.2015 поблизу м.Дебальцеве Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. В обґрунтування своїх вимог остання вказала, що її чоловік загинув у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби і від встановлення факту його загибелі при виконанні ним обов`язку військової служби 18.02.2015 поблизу м.Дебальцеве Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України залежить визначення статусу її чоловіка, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права. Також зазначила, що у кінці лютого - на початку березня 2014 року відносно України відбувається збройна агресія Російської Федерації, що підтверджується повідомленнями з різних засобів масової інформації, що відображають як свідчення окремих осіб, так і офіційну позицію окремих органів державної влади, при цьому вказувала на офіційні повідомлення Ради національної безпеки і оборони України. З метою захисту її прав та прав її чоловіка змушена звернутись до суду, оскільки встановлення даного факту можливе лише у судовому порядку, оскільки іншого порядку не передбачено законом.

В судовому засіданні представник заявника підтримав заявлені вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини та просить заяву задовольнити.

Заінтересовані особи - представники Міністерство соціальної політики України та Посольства Російської Федерації в Україні в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце судового розгляду справи згідно наявного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, і відомостей про причину своєї неявки до суду та будь-яких заперечень проти задоволення заяви не надали.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заінтересованих осіб, на підставі наявних доказів, так як це не суперечить вимогам закону.

Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть від 23.02.2015 серія НОМЕР_1 (а.с.92), ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Дебальцево Донецької області помер ОСОБА_3 , який, в свою чергу, являвся чоловіком заявника, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 23.02.2011 серія НОМЕР_2 (а.с.23).

Згідно копії довідки, виданої Тульчинським районним військовим комісаріатом 06.01.2017 №189 (а.с.24), ОСОБА_3 дійсно був призваний по мобілізації 13.07.2014 до лав Збройних Сил України та був виключений зі списків згідно витягу із наказу командира військової частини пп НОМЕР_3 №44 від 27.02.2015 у зв`язку зі смертю.

Відповідно до копії довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої військовою частиною польова пошта НОМЕР_3 від 11.03.2015 №476 (а.с.164), сержант ОСОБА_3 дійсно в період з 06.10.2014 по 18.02.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції. Підстава: наказ командиру в/ч пп НОМЕР_3 №76 від 08.10.2014.

Відповідно до копії довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) на військовослужбовця військової частини пп НОМЕР_3 від 23.05.2015 (а.с.165), сержант ОСОБА_3 18.02.2015 отримав вогнепальні осколкові поранення шиї з пошкодженням яремної вени. 18.02.2015 під час виходу підрозділу з оточення в районі населеного пункту Новогригорівка Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу зі сторони незаконних збройних формувань отримав поранення та в подальшому від отриманих поранень загинув.

Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть №464, виданого 20.02.2015 КЗ "Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи "Дніпровської обласної ради" (а.с.89-90), ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в зоні АТО. Хвороба, що призвела до смерті: гостра крововтрата, травма внутрішньої яремної вени, вибухова травма, ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків.

Згідно копії довідки про причину смерті від 20.02.2015 (а.с.91), причиною смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є вибухова травма внаслідок військових дій в зоні АТО.

Згідно копії витягу з протоколу Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1573 від 28.04.2015 (а.с.94) встановлено, що вибухова травма: "Травма внутрішньої яремної вени, Гостра крововтрата (ушкоджень внаслідок дій, передбачених законом, та воєнних операцій)" сержанта ОСОБА_3 , 1971 року народження, яка послужила причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 - травма і причина смерті, так, пов`язані із захистом, Батьківщини.

Як вбачається із копії витягу із наказу командира військової частини польова пошта- НОМЕР_3 від 27.02.2015 №44 (а.с.93), сержанта ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 від гострої крововтрати, травми внутрішньої яремної вени, вибухової травми, ушкоджень внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 18.02.2015. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Указом Президента України №282/2015 від 23.05.2015 "Про відзначення державними нагородами України", сержанта ОСОБА_3 посмертно нагороджено орденом "За мужність" ІІІ ступеня.

Заявник, як дружина загиблого, отримала посвідчення серії № НОМЕР_4 від 25.12.2015 члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби, що підтверджується копією даного посвідчення (а.с.108).

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту загибелі її чоловіка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні ним обов`язку військової служби 18.02.2015 поблизу м.Дебальцеве Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Метою встановлення такого факту є визначення статусу її чоловіка як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ратифікованої Україною 03.07.1954, оскільки іншого порядку встановлення такого юридичного факту законодавством України не передбачено.

Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни особами, які перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

У статті 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст.1 Закону України "Про оборону України", збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

За наслідками військової агресії Російської Федерації прийнято Постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до абз.2 постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 №145-VІІІ, з 20.02.2014 проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Крім того, постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 №129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974.

Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомим, встановленим на законодавчому рівні законами та нормативно-правовими актами України, а тому згідно приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

З урахуванням викладеного, загибель чоловіка заявника ОСОБА_3 при виконанні ним обов`язку військової служби поблизу м.Дебальцеве Донецької області підтверджено матеріалами справи.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що під час збройної агресії Російської Федерації, яка визнана на законодавчому рівні, було порушено право ОСОБА_3 на життя і здоров`я, передбачене ст.27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд дійшов до висновку про доведеність факту про встановлення якого просить заявник.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_2 в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, сплачений заявником судовий збір підлягає зарахуванню в прибуток держави.

На підставі викладеного, керуючись п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, ст.ст. 4, 13, 81, 263-265, 294, 315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні ним обов`язку військової служби 18.02.2015 поблизу м.Дебальцеве Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Судові витрати залишити за заявником.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 22.12.2018.

Суддя: