Ухвала

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 520/258/16-ц

провадження № 61-5653 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Київська районна адміністрація Одеської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Київського районного суду міста Одеси від 11 липня 2016 року у складі судді Куриленко О. М. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 8 листопада 2016 року у складі суддів: Короткова В. Д., Гончаренко В. М., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом, який уточнило у процесі розгляду справи, до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «Укрсоцбанк» посилалося на те, що 25 червня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 660/70-514, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 198 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних та кінцевим терміном повернення до 25 червня 2015 року. З метою належного виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань 26 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок під літерою «З» загальною площею 343,4 кв. м, літню кухню під літерою «Б», навіс під літерою «Ж», огорожі 1-4, мощення 1, шахту 5, що розташовані по провулку Ванцетті, 11 у місті Одесі на земельній ділянці площею 476 кв. м.

25 червня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» і ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 660/022-514, за умовами якого ОСОБА_5 отримала кредитні кошти у розмірі 50 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних та кінцевим терміном повернення до 24 червня 2017 року. З метою належного виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору 26 червня 2007 року між банком і ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку вищевказані житловий будинок та господарські споруди.

25 червня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 660/023-514, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у розмірі 150 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних та кінцевим терміном повернення до 24 червня 2017 року. З метою належного виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору 26 червня 2007 року між банком і ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку вищевказані житловий будинок та господарські споруди.

25 червня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 660/69-514, за умовами якого ОСОБА_4 отримала кредитні кошти у розмірі 198 тис. доларів США зі сплатою 13 % річних та кінцевим терміном повернення до 25 червня 2017 року. З метою належного виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору 26 червня 2007 року між банком і ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку вищевказані житловий будинок та господарські споруди.

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23 травня 2013 року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, укладений 25 червня 2007 року між ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_1 Визнано недійсними іпотечні договори, укладені 26 червня 2007 року між банком і ОСОБА_1, та всі договори про внесення змін і доповнень до них. Скасовано заборону відчуження спірного житлового будинку та виключено з Державних реєстрів записи про іпотеку і про заборону відчуження цього будинку.

14 грудня 2013 року спірний житловий будинок було продано ОСОБА_10, а 3 липня 2014 року - ОСОБА_2 3 липня 2014 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу придбав земельну ділянку площею 0,0482 га, яка розташована по провулку Ванцетті, 11 у місті Одесі.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 20 травня 2014 року заочне рішення цього суду від 23 травня 2013 року скасовано, а ухвалою цього ж суду від 26 серпня 2014 року позов ОСОБА_8 залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 207 Цивільного процесуального кодексу 2004 року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - ЦПК України 2004 року).

Оскільки відповідачі належним чином не виконували взяті на себе зобов'язання за кредитними договорами, а іпотека зберегла свою дію для нового власника, ПАТ «Укрсоцбанк» просило в рахунок погашення заборгованості за вказаними кредитними договорами звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, розташований по провулку Ванцетті, 11 у місті Одесі на земельній ділянці площею 476 кв. м, шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів, ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом у межах процедури виконавчого провадження.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 11 липня 2016 року відмовлено ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 8 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено, а рішення Київського районного суду міста Одеси від 11 липня 2016 року залишено без змін.

У грудні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Київського районного суду міста Одеси від 11 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 8 листопада 2016 року, в якій просило скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, а ухвалою від 18 жовтня 2017 року - справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексуУкраїни в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 січня 2018 року справу № 520/258/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, а також початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Положеннями частини шостої статті 38 Закону № 898-IVвизначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Установлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2018 року на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано справу № 235/3619/15-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_12, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_13, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_12 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 квітня 2016 року.

Постановляючи зазначену ухвалу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходив з того, що існують достатньо обґрунтовані підстави для відступлення від висновку щодо застосування норми права (статті 39 Закону № 898-IV) у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду України.

Установлено, що банк звернувся до суду з цим позовом і просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів, ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом у межах процедури виконавчого провадження.

Однією з підстав відмови в позові Київський районний суд міста Одеси, з висновками якого погодився апеляційний суд, у рішенні від 11 липня 2016 року зазначив правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-1935цс15, згідно з якою у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц, якою справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, зазначено про наявність підстав для відступлення від наведеної правової позиції Верховного Суду України.

Отже, оскаржувані судові рішення у цій справі та рішення судів у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» оспорює, зокрема правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» стосовно визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до підпункту а) пункту 3 частини першої статті 416 ЦПК України у мотивувальній частині постанови суду касаційної інстанції має бути зазначено мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу.

Отже, у постанові за наслідками розгляду касаційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» у цій справі необхідно зазначити мотиви суду касаційної інстанції, в тому числі щодо прийняття або відхилення вищевказаних доводів скарги.

Тому правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 235/3619/15-ц має суттєве значення для правильного вирішення цієї справи.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду з метою ухвалення законного та обґрунтованого рішення, дійшов висновку про зупинення касаційного провадження у даній справі до перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 235/3619/15-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 520/258/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Київського районного суду міста Одеси від 11 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 8 листопада 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 235/3619/15-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак