КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/1683/2018 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Таргоній Д.О.,

при секретарі Задорожній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року у складі судді Клочко І.В. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 23 травня 2006 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №30-12/20, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 37 524 доларів США зі сплатою за користування кредитом 11,5 % річних строком до 22.05.2012 року.

Свої зобов'язання банк виконав в повному обсязі, а відповідач ОСОБА_2 зобов'язання за договором не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 04.12.2017 року становила 36 605, 62 доларів США (що еквівалентно 990340 грн. 16 коп.), з яких: заборгованість за кредитом - 16 954, 02 доларів США (що еквівалентно 458 679грн. 48 коп.); заборгованість за відсотками - 12 137, 56 доларів США (що еквівалентно 328 373 грн. 43 коп.), пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 4 538, 03 доларів США (що еквівалентно 122 773 грн. 32 коп.), пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 2 976, 01 доларів США (що еквівалентно 80 513 грн. 93 коп.).

23 травня 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №27/П-70, відповідно до якого відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання, при цьому поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 109 534 грн.

В апеляційній скарзі позивача з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу та ухвалення нового рішення, яким в частині зазначених вимог відмовити. В іншій частині рішення позивачем не оскаржується і не переглядається.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з недоведення позивачем наявності заборгованості та її розміру, а стягуючи витрати на правничу допомогу в розмірі 109 534 грн., з положень ст. 137, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Проте, зазначеним вимогам судове рішення в оскаржуваній частині щодо витрат на правничу допомогу не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Пунктом 1 частини третьої статті 137 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої - третьої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Наявний в матеріалах справи розрахунок суми судових витрат від 22.03.2018 року на загальну суму 110 534 грн. є попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, заявлених до відшкодування (а.с.53).

Розрахунку витрат на правничу допомогу, який би підтверджував обсяг фактично наданих послуг адвокатом та здійснених ним витрат до суду першої та апеляційної інстанцій не надано.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов'язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов'язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов'язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази:

1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.);

2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.);

3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.);

4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до вимог ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, суду було надано договір №05 про надання правничої допомоги від 25.01.2018 року, попередній розрахунок суми судових витрат від 22 березня 2018 року, та квитанцію до прибуткового касового ордера про сплату 8500 грн.

Детального опису робіт (наданих послуг) представником відповідачки ОСОБА_3 не було надано.

Апелянт вважає, що винагорода за підготовку до розгляду справи та збір доказів у розмірі 8500 грн. є завищенною, надуманою, недоведеною жодними доказами, та такою, що дійсно не відповідає складності справи, проведеним роботам та наданим послугам, а тому підлягає зменшенню.

Щодо стягнення судом першої інстанції гонорару за позитивний результат (гонорар успіху) у розмірі 99034 грн., то відповідно до п.5.4 Договору №05 про надання правничої допомоги від 25 січня 2018 року, укладеного між адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_3, сторони чітко погодили, що Клієнт зобовязується сплатити Адвокату гонорар за позитивний результат (відмова в задоволенні позову), протягом трьох днів після набрання чинності рішення суду про відмову в задоволенні позову у частині стягнення боргу з поручителя.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав права стягувати з ПАТ «Укрсоцбанк» кошти, які фактично не були сплачені ОСОБА_3, та які б могли бути і несплаченими в подальшому ОСОБА_3 своєму представнику.

Стягуючи винагороду за підготовку до розгляду справи суд першої інстанції виходив з наданої квитанції про сплату ОСОБА_3 даної суми адвокату ОСОБА_4

Щодо самого включення в договір про надання правової допомоги гонорару за позитивний результат (гонорар успіху), то дане питання тривалий час не було врегульовано на законодавчому рівні (крім принципу свободи договору) та не було висвітлено у судовій практиці.

Верховний Суд в Постанові від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), розглядаючи аналогічне питання щодо стягнення гонорару за досягнення позитивного рішення у розмірі 10 % прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).

Судове рішення не належить до об'єктів цивільних прав (ч.1 ст.177 ЦК України), а його ухвалення у конкретній справі не є результатом наданих адвокатами сторін послуг, а тому не може бути предметом договору (частина перша статті 638 цього Кодексу).

Включення в умови договору про надання юридичних послуг пункту про винагороду адвокату за досягнення позитивного рішення суду суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства».

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до норм ЦПК України вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно, а також правильно витлумачив ці норми.

Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об'єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права. Для цього ЦПК України покладає на суд обов'язок, зберігаючи об'єктивність і неупередженність, створювати необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції неповно з'ясовані обставини справи, не були враховані суттєві обставин та не надано їм належної правової оцінки, неправильно кваліфіковано правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, судом були порушені норми матеріального права, повністю проігноровано іститут доказуванні у цивільному процессі, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Норми ст.5 ЦПК України передбачають, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ст.6 ЦПК України гарантує, що суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує право кожному на справедливий суд.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не вбачає правових підстав для відшкодування витрат у розмірі 99 034 грн. гонорару за позитивний результат.

Щодо стягнення з позивача 3000 грн. за представництво в суді, заявлених у попередньому розрахунку судових витрат, то представником ОСОБА_3, як було вже встановлено вище, не надано детального розрахунку витрат, відсутня квитанція про оплату зазначеної суми представнику і крім того, безпідставною є дана винагорода, зазначена у попередньому розрахунку за представництво в суді, а саме, за три судових засідання по 1000 грн. за кожне, враховуючи те, що банком було подано клопотання про розгляд справи у всіх судових засіданнях без присутності позивача (а.с.5), ні в судовому засіданні, призначеному на 12.04. 2018 року (а.с.66-67), ні в судовому засіданні, призначеному на 2 липня 2018 року (а.с.84, 85), в якому і було ухвалено оскаржуване рішення, представник позивача участі у справі не брав і позивач відповіді на відзив не направляв, а тому через відсутність детального розрахунку понесених витрат та доказів оплати цієї суми представнику, позовні вимоги в цій частині теж не підлягають до задоволення.

Отже, стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу за представництво в суді та гонорару за позитивний результат є необгрунтованим, безпідставним, та таким, що протирічить діючому законодавству.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

Колегія суддів з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 02 липня 2018 року в частині стягнення з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 8 500 грн., виходячи з того, що стороною (позивачем) не подавалися клопотання (не ініційовано питання) щодо неспівмірності витрат іншої сторони на правничу допомогу і саме ця сума - 8500 грн. (за підготовку до розгляду справи та збір доказів) була сплачена відповідачкою ОСОБА_3 її представнику ОСОБА_4 відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №5 від 25 січня 2018 року згідно з договором «Про надання правової допомоги №5» від 25 січня 2018 року.

У решті заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 02 липня 2018 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (03150, м.Київ, вул.Ковпака,29, ) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) витрати на правову допомогу у розмірі 8 500 (вісім тисяч п'ятсот) грн.

В решті заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: