Постанова

іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 570/1668/16-ц

провадження № 61-4997 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», ОСОБА_2,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Хилевич С. В., Шеремет А. М., Максимчук З. М.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (далі - ПрАТ «СК «Універсальна»), ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) у розмірі 43 294 грн 96 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що 30 листопада 2015 року на автодорозі Дубно-Луцьк у районі села Зоряне Млинівського району Рівненської області сталася ДТП, в результаті якої належний йому на праві власності автомобіль марки «Фіат-Добло», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_7 зазнав механічних пошкоджень. Він рухався у попутному напрямку за автомобілем марки «КАМАЗ»,д.н.з. НОМЕР_6, причіп, д.н.з. НОМЕР_8, який належить на праві власності ОСОБА_2 та яким керував водій ОСОБА_3 Під час руху раптово з причепа автомобіля марки «КАМАЗ» вилетіло запасне колесо, яке вдарило у передню частину його автомобіля і завдало значних пошкоджень. Оскільки водій ОСОБА_3 не побачив, що його транспортним засобом було завдано шкоду іншому автомобілю, він продовжив рухатися у тому ж напрямку, наздогнав його та аварійними знаками попросив зупинитися, після чого пояснив обставини ДТП. Водій ОСОБА_3 не заперечував зазначених вище обставин та своєї вини у ДТП і запропонував скласти «Спільне повідомлення про ДТП», тобто «Європротокол». У складеному «Європротоколі» були зафіксовані зовнішні видимі пошкодження його автомобіля, а також зазначено про автоматичне спрацювання подушки безпеки, яку він був змушений розрізати щоб продовжувати рух. Після ДТП водій ОСОБА_3 повідомив ПАТ «СК «Універсальна», в якій було застраховано його цивільно-правову відповідальність, про настання страхового випадку. На першу вимогу страхової компанії він пред'явив для огляду пошкоджений автомобіль, написав відповідну заяву і надав оригінал «Європротоколу». Після неодноразових звернень лише 5 лютого 2016 року йому надійшла відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування, мотивована тим, що «Європротокол» на місці ДТП не складався, а ним надано для огляду автомобіль з частково демонтованою/зіпсованою подушкою безпеки водія, у зв'язку з чим неможливо встановити відношення її спрацювання до ДТП. Вважає відмову страхової компанії необґрунтованою, неправомірною і такою, що не відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Крім того, згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля № 161 від 8 березня 2016 року матеріальний збиток, завданий пошкодженням належного йому на праві власності автомобіля, складає 43 294 грн 96 коп. Тому просив стягнути з ПрАТ» СК «Універсальна» 25 тис. грн страхового відшкодування, а із ОСОБА_2 - різницю між загальною сумою матеріального збитку та сумою страхового відшкодування у розмірі 18 294 грн.

ПАТ «СК «Універсальна» заперечило проти позову, посилаючись на те, що вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки повідомлення, передбачене статтею 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) учасниками ДТП на місці пригоди не складено, подія працівниками ДАІ МВС України не оформлена, позивач не зберіг майно у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП, що призвело до неможливості встановити розмір завданої шкоди страховиком.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 5 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в результаті ДТП у розмірі 27 222 грн 81 коп., судові витрати - у розмірі 2 351 грн 20 коп., а всього стягнуто 29 574 грн 01 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що шкода, завдана ОСОБА_1 у результаті ДТП, повинна бути відшкодована роботодавцем винного водія, тобто ОСОБА_2, оскільки вона заподіяна працівником при виконанні трудових обов'язків. При визначенні розміру відшкодування судом враховано відсутність доказів спрацювання в автомобілі позивача під час ДТП подушки безпеки та ушкодження поперечної балки. Відмовляючи у стягненні страхового відшкодування з ПрАТ «СК «Універсальна», суд мотивував це відсутністю правових підстав для виплати такого відшкодування страховиком, оскільки учасники ДТП допустили порушення вимог законодавства при складанні «Європротоколу».

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 5 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з ПрАТ «СК «Універсальна» на користь ОСОБА_1 25 тис. грн у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП та 2 254 грн судових витрат. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 712 грн 81 коп. завданої матеріальної шкоди, 510 грн франшизи та 97 грн судових витрат. Стягнуто з ПрАТ «СК «Універсальна» на користь ОСОБА_2 567 грн 50 коп. судового збору.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції повно і правильно з'ясував обставини справи, однак не застосував при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, помилково поклавши виключно на ОСОБА_2 цивільно-правову відповідальність по відшкодуванню завданої шкоди, хоча її відповідальність була застрахована. Тому страховик має виплатити потерпілому страхове відшкодування.

У грудні 2016 року ПрАТ «СК «Універсальна» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення з ПрАТ «СК «Універсальна» страхового відшкодування у розмірі 25 тис. грн, всупереч вимогам пункту 36.6 статті 36 Закону № 1961-ІV не зменшив розмір цього відшкодування на суму франшизи, застосував до спірних правовідносин статтю 1171 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яка не підлягала застосуванню, оскільки у даному випадку небезпеки правам та інтересам інших фізичних осіб не існувало і дії позивача жодним чином не зменшили розмір завданої шкоди та не запобігли її виникненню. Суд не звернув уваги на те, що у страхової компанії не виникло обов'язку щодо відшкодування шкоди, так як «Європротокол» складено після залишення місця ДТП без відповідного його оформлення працівниками Національної поліції, позивач не зберіг пошкоджене майно у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП, що унеможливило встановити причини та розмір завданої шкоди. Крім того, належний на праві власності ОСОБА_2 транспортний засіб знаходився у незадовільному технічному стані, а тому відповідно до пункту «г» статті 38 Закону № 1961-ІV у позивача виникло право регресу до водія забезпеченого транспортного засобу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, а ухвалою від 16 лютого 2017 року - справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 січня 2018 року справу № 570/1668/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надійшло відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 30 листопада 2015 року біля 17 год. 30 хв. на автодорозі Дубно-Луцьк поблизу села Зоряне Млинівського району Рівненської області відбулася ДТП за участю автомобіля «КАМАЗ 45143», д.н.з.НОМЕР_6, з причепом, д.н.з. НОМЕР_8, та автомобіля «Fiat Doblo», д.н.з.НОМЕР_7, за обставин, коли з автомобіля «КАМАЗ 45143», що рухався попереду, від'єдналося запасне колесо, яке за траєкторією свого польоту вдарило в передню частину автомобіля «Fiat Doblo», який рухався у попутному напрямку. Автомобіль «КАМАЗ 45143» належить на праві власності ОСОБА_2, а автомобіль «Fіat Doblo» - ОСОБА_1 Внаслідок даної ДТП транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень. Оскільки водій автомобіля «КАМАЗ 45143» ОСОБА_3 не побачив, що його транспортним засобом автомобілю позивача спричинено майнову шкоду, то ОСОБА_1 продовжив рухатися у тому ж напрямку, наздогнав автомобіль «КАМАЗ 45143», знаками попросив його зупинитися, після чого пояснив водію обставини ДТП, з якими той погодився та не заперечував своєї вини. Надалі позивач і ОСОБА_3 склали «Спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду», тобто «Європротокол».

Водій автомобіля «КАМАЗ 45143» ОСОБА_3 під час ДТП виконував трудові (службові) обов'язки, перебуваючи у трудових відносинах із ОСОБА_2

Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична чи фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана, зокрема з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «СК «Універсальна» згідно з полісом № АІ/8404548 строком дії з 9 вересня 2015 року по 8 вересня 2016 року. За цим полісом застраховано цивільну відповідальність осіб, які на законних підставах керують забезпеченим транспортним засобом «КАМАЗ 45143», д.н.з. НОМЕР_6. Ліміт відповідальності становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 тис. грн.; за шкоду, заподіяну майну - 50 тис. грн.; франшиза - 510 грн.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК Українистраховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон № 1961-IV. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 33.2. статті 33 Закону № 1961-IV у разі настання ДТП за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про ДТП.

Статтею 6 Закону № 1961-ІV передбачено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

2 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування за завдану шкоду внаслідок страхового випадку, до якої долучив «Європротокол». Працівником ПрАТ «СК «Універсальна» складено протокол огляду транспортного засобу, в якому зафіксовано пошкодження автомобіля «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_7 (а. с. 93). Оцінка механічних пошкоджень автомобіля страховиком не проводилася і розмір матеріальної шкоди не встановлювався.

30 грудня 2015 року ПрАТ «СК «Універсальна» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що «Європротокол» на місці події не складався, позивачем не дотримано обов'язку зберігати транспортний засіб у такому стані, в якому він знаходився після ДТП, до його огляду представником страховика, подія працівниками поліції не зафіксована.

11 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до експерта-оцінювача з вимогою про визначення розміру матеріального збитку, завданого йому в результаті ДТП.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 161 від 8 березня 2016 року, проведеного судовим експертом ОСОБА_5, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Фіат Добло», склав 43 294 грн 96 коп.

Проте апеляційний суд дійшов висновку, що відшкодуванню ОСОБА_1 підлягає тільки 27 222 грн 81 коп., погодившись у цій частині з висновком суду першої інстанції, оскільки при розгляді справи не знайшов підтвердження той факт, що під час ДТП в автомобілі позивача спрацювала подушка безпеки та була ушкоджена поперечна балка, у зв'язку з чим суд виключив вартість зазначених деталей та обладнання і зменшив розмір відшкодування. При цьому сторонами не заявлялося клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, тому розмір завданої шкоди визначений на підставі поданих сторонами доказів та наявних в автомобілі пошкоджень, які відображені у протоколі огляду транспортного засобу від 2 грудня 2015 року.

Розподіляючи розмір відшкодування між відповідачами, апеляційний суд врахував вимоги частини абзацу третього пункту 33.2 статті 33 цього Закону № 1961-IV щодо граничного розміру страхової виплати при складанні учасниками події «Європротоколу», яка на день настання страхового випадку становила 25 тис. грн. Тому судом стягнуто на користь позивача з ПрАТ «СК «Універсальна» 25 тис. грн, а зі ОСОБА_2 - 510 грн. франшизи та 1 712 грн 81 коп. різниці між загальним розміром відшкодування та вказаними сумами.

Відповідно до пункту 2.10. Правил дорожнього руху України у разі причетності до ДТП водій зобов'язаний, зокрема, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди.

Отже обов'язком водія транспортного засобу при настанні ДТП є негайна зупинка і залишення на місці пригоди принаймні до складання повідомлення про ДТП.

Однак, відповідно до статті 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства.

Як встановлено апеляційним судом, позивач вимушений був залишити місце ДТП з метою наздогнати винуватця події і зафіксувати її обставини, що є винятковим засобом самозахисту ОСОБА_1 порушених прав, оскільки в іншому випадку він втратив би право на задоволення своїх вимог про відшкодування шкоди.

Пунктом 33.3. статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Пошкоджений автомобіль був наданий позивачем для огляду представнику страховика 02 жовтня 2015 року в тому стані, в якому він знаходився після ДТП, за винятком демонтованої подушки безпеки.

Відповідно до пункту 37.1.3. статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

За змістом наведеної правової норми порушення потерпілим передбачених законом обов'язків, зокрема залишення місця ДТП та надання страховику пошкодженого транспортного засобу не в тому вигляді, в якому він знаходився після ДТП, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо такі порушення перешкодили страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, або унеможливили встановити розмір заподіяної шкоди.

В даному випадку вимушено допущені ОСОБА_1 формальні порушення законодавства ніяким чином не перешкодили страховій компанії встановити вказані обставини. Факт настання страхового випадку відповідачем не заперечується. Обставин, які б об'єктивно перешкодили страховику визначити розмір шкоди, також не існувало. Пошкоджений автомобіль був наданий для огляду і оглянутий представником страховика, що зафіксовано у вищезгаданому протоколі огляду транспортного засобу від 2 грудня 2015 року.

Виходячи з викладеного, повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи, надані сторонами докази і давши їм належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції обґрунтовано скасував помилкове рішення місцевого суду і частково задовольнив позов, стягнувши на користь потерпілого у ДТП із страхової компанії страхове відшкодування у межах ліміту її відповідальності, а решту суми на відшкодування шкоди та франшизу - з відповідальної за шкоду особи.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до підпунктів в), г) пункту 38.1.1. статті 38 Закону № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП: якщо він після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди; якщо ДТП визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Доводи касаційної скарги з посиланням на вказану правову позицію Верховного Суду України та наведені правові норми про те, що у ПАТ «СК «Універсальна» виникло право регресу до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як встановлено судами на підставі досліджених та належним чином оцінених доказів, водій ОСОБА_3 не помітив, що від керованого ним автомобіля «КАМАЗ» від'єдналося запасне колесо, яким було пошкоджено автомобіль «Фіат-Добло» під керуванням ОСОБА_1, і продовжив рух аж поки його не зупинив водій пошкодженого транспортного засобу. Тому в діях ОСОБА_3 відсутній умисел на самовільне залишення місця ДТП, а вказана обставина не дає право страховику на подання регресного позову.

Що стосується невідповідності технічного стану та обладнання автомобіля «КАМАЗ» існуючим вимогам Правил дорожнього руху, то зазначена обставина може бути підставою для пред'явлення регресного позову лише за умови, якщо вона стала безпосередньою причиною ДТП і якщо це визначено в установленому порядку. В даному випадку вказаний факт в установленому порядку не визначався. Тому твердження ПАТ «СК «Універсальна» про безумовність неналежного технічного стану транспортного засобу під керуванням винної у ДТП особи ґрунтується на припущеннях, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України 2004 року не може бути засобом доказування.

Вимушений демонтаж подушки безпеки водія автомобіля «Фіат-Добло» ніяким чином не перешкодив ПАТ «СК «Універсальна» оглянути цей автомобіль після ДТП і визначити розмір заподіяної шкоди. Крім того, розмір відшкодування визначений судом без врахування пошкоджень автомобіля, які виникли в результаті спрацювання подушки безпеки.

Помилкова кваліфікація апеляційним судом дій водія автомобіля «Фіат-Добло» ОСОБА_1 як таких, що вчинені у стані крайньої необхідності, ніяким чином не вплинула на правильність вирішення спору, а тому не є підставою для скасування правильного по суті, законного і справедливого рішення (частина друга статті 410 ЦПК України).

Таким чином, доводи касаційної скарги в означеній вище частині повністю спростовуються встановленими судом та наведеними обставинами справи і положеннями законодавства.

Разом з тим, доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно не зменшив розмір страхового відшкодування на суму франшизи, є обґрунтованими.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до пункту 12.1. статті 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Абзацом третім пункту 33.3. статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України, що діяли на день настання страхового випадку.

Відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року № 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про ДТП без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України складає з 1 січня 2013 року - 25 тис. грн потерпілому.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «СК «Універсальна» згідно з полісом № АІ/8404548, за яким розмір франшизи становив 510 грн.

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Стягуючи з ПрАТ «СК «Універсальна» на користь ОСОБА_1 страхову виплату, апеляційний суд неправильно застосував вищенаведені норми матеріального права щодо зменшення розміру страхового відшкодування на суму франшизи. Тому рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року в цій частині підлягає зміні, а стягнуте із страховика відшкодування - зменшенню до 24 490 грн (25 000 - 510).

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки оскаржуване рішення апеляційного суду було зупинено ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року, у зв'язку із залишенням його в силі у незмінній частині необхідно поновити його виконання.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 436, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди змінити.

Зменшити розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_1 суми страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до 24 490 (двадцяти чотирьох тисяч чотириста дев'яноста) гривень.

В решті рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22 листопада 2016 року у незмінній частині.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

О. В. Ступак