УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у видачі судового наказу

10 січня 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І., розглянувши заяву Концерну „Міські теплові мережі про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу по оплаті за централізоване опалення та централізованого постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява Концерну „Міські теплові мережі про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу по оплаті за централізоване опалення та централізованого постачання гарячої води.

На запит суду, 05.01.2018 року з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області надійшла відповідь, згідно якої ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1..

Розглянувши заяву про видачу судового наказу та надані матеріали, суддя приходить до наступного висновку.

15.12.2017 набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, за яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) викладено у новій редакції.

Відповідно до пп. 11 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У п. 2 ч. 3 ст. 100 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2136-VIII від 13.07.2017 року, яка діяла станом на дату подання заяви 29.11.2017 року) було передбачено, що суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Аналогічні по суті підстави для відмови у видачі судового наказу передбачені у п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України, відповідно до якого, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановленому законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для предявлення позову в суд за такою вимогою.

Згідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Заявник звернувся з вимогою про стягнення з боржника суми заборгованості у розмірі 10930,87 грн., за період з 01.04.2014 р. по 31.10.2017 р., що перевищує строк позовної давності.

Таким чином відповідно до п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України у видачі судового наказу повинно бути відмовлено.

Суд розяснює, що згідно ч. 2 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст.165, 166 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Концерну „Міські теплові мережі про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу по оплаті за централізоване опалення та централізованого постачання гарячої води.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н.І. Рибалко