ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1387/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2018 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Шклянки М.П.

при секретарі Галян Л.В.

за участі позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю

В С Т А Н О В И В:

19.07.2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, в якому просив суд визнати квартиру АДРЕСА_2 спільним сумісним майном подружжя та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за позивачем право власності на 1/2 частину зазначеної квартити, та за відповідачем - 1/2 частину квартири.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав про те, що він з 30.07.1994 року по липень 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 У період шлюбу, 10.07.2012 року ними була придбана квартира АДРЕСА_1 за 543 524,00 грн.

Враховуючи те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач в свою чергу, користуючись наданим їй правом, звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із зустрічною позовною заявою, в якій просила визнати квартиру АДРЕСА_2 її особистою власністю, оскільки кошти в розмірі 60 000 дол. США, вона отримала від батьків в результаті продажу батьківської квартири, частина якої належала їй на праві власності, а решту в сумі 100 000 грн. взяла у боргу у знайомого.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.11.2017 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_6 до розгляду в одному провадженні з первісним позовом про поділ майна подружжя.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги первісного позову підтримали та просили їх задовольнити, у задоволені зустрічного позову просили відмовити, так як спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя, які зберігалися на роботі у позивача, він приймав безпосередню участь в утриманні квартири, займався ремонтними роботами.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти первісного позову заперечували, у задоволені позову просили відмовити, зустрічний позов просили задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що в період з 30.07.1994 року по 04.07.2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 7), копією свідоцтва про народження (а. с. 8) та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а. с. 9).

09 липня 2012 року відповідач ОСОБА_4 разом з родиною (мамою, татом та сестрою) продали квартиру АДРЕСА_3, яка належала їм на праві власності, за 687 398,00 грн., що на момент продажу квартири було еквівалентно 86 000 дол. США, про що свідчить копія договору купівлі-продажу квартири, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчуком К.М. за реєстровим номером 1412 (а. с. 37-38).

10 липня 2012 року відповідачем по справі ОСОБА_4 було придбано квартиру АДРЕСА_4 за 543 524,00 грн., що підтверджується копією договору купівлі- продажу квартири між ОСОБА_9 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчуком К.М. за реєстровим номером 1434 (а. с. 10).

Заявляючи позовні вимоги, ОСОБА_10 пояснив, що не дійшов з відповідачем згоди стосовно користування та розпорядження набутим ними під час шлюбу майном - квартирою АДРЕСА_2 та просив визнати за ним право власності на 1/2 спірної квартири, оскільки квартира була придбана в шлюбі за спільні кошти.

Натомість ОСОБА_4 стверджувала, що спірна квартира не є спільно нажитим майном подружжя, оскільки вона була придбана за кошти подаровані їй особисто її батьками отриманими від продажу їх власної квартири та її особисті кошти, які вона взяла в борг в ОСОБА_11

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 - мати відповідача ОСОБА_6, пояснила, що вони у 2012 році продали належну їхній родині на праві власності квартиру АДРЕСА_5, а отримані від продажу гроші в сумі 60 000 дол США передали своїй доньці ОСОБА_4 для придбання нею у власність квартири. Крім того, повідомила, що її колишній зять ОСОБА_10 жодної участі у придбанні спірної квартири не приймав і гроші на квартиру не давав. Також зазначила, що подружжя жило не дуже добре і спільного побуту не вели. Більш того подружжя мало постійно борги і кредитні зобов'язання у банківських установах, і ОСОБА_10 неодноразово звертався до свого тестя та брав у нього кошти для погашення боргів. Також свідок зазначила, що у ОСОБА_10 був автомобіль, також придбаний у кредит, на якому він потрапив у ДТП і їхня родина виплачувала борги пов'язані із ДТП. Свідок зазначила, що обидві угоди купівлі-продажу мали укладатись в один і той же день в одного і того ж нотаріуса, проте у зв'язку із сімейними обставинами продавця угоду було укладено наступного дня.

Свідок ОСОБА_13 зазначила, що вона як ріелтор, яка займалась продажем батьківської квартири та купівлею спірної квартири. У своїх показаннях свідок вказала, що кошти на придбання спірної квартири надавали батьки ОСОБА_4, які були присутні у нотаріуса безпосередньо під час укладання угоди і саме вони надавали кошти у розмірі 60 000 дол. США. Чоловіка ОСОБА_4 вона бачила один раз у нотаріуса, жодної участі у придбанні квартири він не приймав.

Свідок ОСОБА_14, сестра ОСОБА_4, підтвердила, що після продажу їхньої спільної квартири батьки подарували сестрі 60 000 дол. США для придбання нею власної квартири. На скільки їй відомо чоловік її сестри жодної участі в придбанні квартири не приймав. Крім того вона повідомила, що її сестра з чоловіком жила лише формально у шлюбі, спільного побуту вони не вели, в кожного були свої особисті кошти, а не розлучались виключно через сина.

Свідок ОСОБА_15 повідомила, що вона є подругою ОСОБА_4, вони товаришують досить тривалий час, десь з 2002 року, і їй достовірно відомо про те, що спірну квартиру було придбано ОСОБА_4 за рахунок подарованих батьками коштів та за боргові кошти, які вона взяла в борг в їхнього спільного товариша. Чоловік ОСОБА_4 жодного відношення до спірної квартири не має. Більш того вона повідомила, що ОСОБА_10, жив в родині своїм особистим життям і їхній шлюб носив виключно формальний характер. Гроші отримані в борг від товариша ОСОБА_4 повертала за рахунок своїх особистих заощаджень та за допомогою батьків. Також, свідок зазначила, що родина не мала великих заощаджень оскільки вони постійно брали кредити на різні потреби, які повертали також за допомогою батьків ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_11 повідомив, що в червні 2012 року до нього звернулась його знайома ОСОБА_4, з якою він товаришує та працює вже більше 10 років, та попросила надати в борг грошові кошти у розмірі 100 000. Так як він знав її багато років як порядну людину і не мав сумнівів, що вона розрахується, він погодився і надав кошти у борг. Боргові кошти ОСОБА_4 повернула вчасно у повному обсязі. Також йому відомо, що кошти вона брала в борг у зв'язку із придбанням квартири і про те, що кошти на квартиру їй подарували батьки з продажу їх квартири. Щодо чоловіка, він зазначив, що його він особисто ніколи не бачив. На скільки йому відомо, то подружжя жило погано, кожен своїм життям. Участі у придбанні квартири ОСОБА_10 не приймав, боргові кошти також ОСОБА_4 повертала самостійно.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні повідомив про те, що на його думку квартиру купував саме позивач ОСОБА_2 У 2012 році в день придбання квартири він зустрівся з позивачем на роботі, і той попросив відвезти його та відповідача до нотаріуса для оформлення купівлі-продажу квартири. Гроші позивач брав із сейфу. У нотаріуса під час оформлення документів він присутнім не був, чекав на вулиці.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.07 р. про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя (далі - Постанова пленуму ВСУ №11 від 21.12.07 р.), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

При поділі майна подружжя, яке належить їм на праві спільної сумісної власності вважається, що частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначене шлюбним договором або домовленістю між ними. Крім того, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За наявності підстав, суд своїм рішенням може збільшити частку дружини, чоловіка, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ст. 70 СК України).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_6, хоча і була придбана відповідачем під час шлюбу з позивачем, але за свої особисті кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_8, яка перебувала у спільній частковій власності відповідача та її батьків і сестри, тому дана квартира є особистою приватною власністю позивача за зустрічним позовом, оскільки вона була придбана за її особисті кошти та за кошти її батьків.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача за зустрічним позовом про те, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя, оскільки вказане спростовується інформацією Державної фіскальної служби України про доходи сторін у період з 2010 по 2012 роки.

Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено, що квартира АДРЕСА_6 є особистою приватною власністю ОСОБА_4, тому позовні вимоги за первісним позовом про поділ майна подружжя задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 4 134 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 77, 81, 141, 209, 259, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2) до ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2) про поділ майна подружжя - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2) про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_7, загальною площею 50,2 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 4134 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Дарницький районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку оголошення вступної та резолютивної частини, вказаний строк обчисюється з дня складання повного тексту рішення.

.Понвий текст рішення було складено 15.01.2018 року.

СУДДЯ: