ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/19/18 Справа № 174/711/17 Суддя у 1-й інстанції - Данилюк Т.М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року 06 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія"

в особі філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат

Публічного акціонерного товариства Обєднана гірничо-хімічна компанія,

на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" про визнання незаконним та скасування наказів про оголошення догани та про відшкодування матеріальної шкоди та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" до ОСОБА_1 про відшкудування матеріальної шкоди, завданної працівником під час виконання трудових обов'язків, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" про визнання незаконним та скасування наказів про оголошення догани та про відшкодування матеріальної шкоди /т.1 а.с.2-6/.

У лютому 2018 року ПАТ "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відшкудування матеріальної шкоди, завданної працівником під час виконання трудових обов'язків /т.1 а.с. 196-200/.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено, в задоволенні позову ПАТ "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" відмовлено /т.2 а.с. 53-65/.

Визнано незаконним та скасовано, наказ № 40 від 31.10.2017 «Про оголошення догани комірникам (у кар'єрі) ГТВ», в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани та позбавлення ОСОБА_1, грошових винагород та виплат, зазначених в наказі.

Визнано незаконним та скасовано, наказ № 286 від 06.09.2017 «Про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної комірниками (у кар'єрі) ГТВ», в частині покладення на ОСОБА_1 відповідачем обов'язку відшкодувати йому матеріальну шкоду.

Визнано незаконним та скасовано, наказ № 49 від 13.09.2017 «Про оголошення догани комірникам (у кар'єрі) ГТВ», в частині накладення на ОСОБА_1, дисциплінарного стягнення у вигляді догани та позбавлення ОСОБА_1 грошових винагород та виплат, зазначених в наказі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ПАТ "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" звернулась із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 /т.2 а.с. 69-76/.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

03 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу № 126-п від 27.02.2015 року прийнята в порядку переводу з філії «Вільногірський ГМК» ПАТ «Кримський ТИТАН» за основним місцем роботи в гірничотранспортне виробництво на посаду комірника (у кар'єрі) на філію «Вільногірський ГМК» ДП «ОГХК» /т.1 а.с.185/.

Між ПАТ «ОГХК», від імені якого виступає філія «ВГМК» та членами колективу (бригади) гірничотранспортного виробництва - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, 01 лютого 2017 року був укладений договір № 8, про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність /т. 1 а.с.183-184/.

Також між ПАТ «ОГХК», від імені якого виступає філія «ВГМК» та членами колективу (бригади) гірничотранспортного виробництв - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, 07 серпня 2017 року був укладений договір № 11, про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність /т.1 а.с.10-12/.

Як вбачається з ОСОБА_5 приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей на зберігання, ОСОБА_1, підписала даний акт як матеріально відповідальна особа від «поклажедавця», та як матеріально відповідальна особа сторони «зберігача» /т.1 а.с.98-106/. Однак доказів на підтвердження її повноважень як представника підприємства матеріали справи не містять.

З 01.08.2017 по 18.08.2017 на філії «Вільногірський ГМК» ДП «ОГХК», була проведена інвентаризація та матеріально-технічні цінності перераховані в інвентаризаційному описі, який підписаний матеріально-відповідальними особами, в тому числі ОСОБА_1 /т.1 а.с.118-125/.

Як наслідок проведеної інвентаризації, наказом від 31.07.2017 р № 40 «Про оголошення догани комірникам (у кар'єрі) ГТВ» на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення вимог робочої інструкції /т.1 а.с.178,179/. З даного наказу вбачається, що 13 липня 2017 року відповідачем проведена вибіркова інвентаризація ТМЦ по місцю зберігання ГТВ - кар'єр -7, в якому працювала позивач, за результатами якої була виявлена нестача кабельної продукції на суму 35619,80 грн. та надлишки кабелю КГ 4x2.5 б/в на суму 88.0 грн.

Відповідно наказу від 13.09.2017 р № 49 «Про оголошення догани комірникам (у кар'єрі) ГТВ» на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавлено грошових винагород /т.1 а.с.178,179/.

У свою чергу, наказом від 20.10.2017 року № 330 про припинення трудового договору ОСОБА_1, комірника (у карєрі) ГТВ, звільнено за власним бажанням на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України /т.1 а.с.215/.

Як вбачається з довідки ПАТ «ОГХК» розмір збитків, заподіяних філії в результаті нестачі, станом на 15.06.2017 року становить 12358,27 грн. /т.1 а.с.210/ та станом на 01.08.2017 року становить 7115,73 грн. /т.1 а.с.212/.

В заяві від 20.06.2017 року, ОСОБА_1, просить утримати з її заробітної плати 3089,57 грн. за нестачу ТМЦ /т.1 а.с.211/.

Після остаточного розрахунку по заробітній платі станом на 01.11.2017 року залишок заборгованості ОСОБА_1, перед ПАТ «Обєднана гірничо-хімічна компанія» становить: 2 140,12 грн. /т.1 а.с.216/.

Наказом від 06.09.2017 року № 286 «Про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної комірниками (у карєрі) ГТВ» з ОСОБА_1, утримано із заробітної плати 2371,71 грн. та доручено бухгалтерії відрахування проводити щомісяця у межах 20 відсотків від нарахованої заробітної плати до повного погашення матеріальних збитків /т.1 а.с.181,182/.

В своїй пояснювальній записці від 19.08.2017 року, ОСОБА_1, повідомила, що на момент інвентаризації з 01.08.2017 р. була виявлена недостача товарно-матеріальних цінностей та в кінці липня 2017 року було зафіксовано проникнення на склад, до цього всі товарно-матеріальні цінності були в наявності /т.1 а.с.173/.

22.09.2017 року, ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на «Фалевич» /т.1 а.с.26/.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із законності та обґрунтованості позовних вимог за первісним позовом та безпідставності зустрічного позову, оскільки відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним), не надано належних доказів на підтвердження проведення ретельної перевірки встановленого факту недостачі, як і доказів неналежного виконання позивачкою своїх обов'язків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 147, 148 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обовязків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обовязків, закріплених нормами трудового права, як-от: КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Особливе значення при визначенні діяння працівника як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини працівника, під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків. Вина може виступати як умисел чи необережність.

У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості. Тобто не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобовязаний сам доводити свою невинуватість. Принцип презумпції невинуватості в трудовому праві випливає із змісту статті 138 КЗпП України, яка передбачає обовязок роботодавця доводити наявність умов, серед них і вини працівника, для притягнення такого працівника до матеріальної відповідальності.

Дисциплінарним проступком визнається невиконання саме трудових обовязків. Працівника не можна притягнути до дисциплінарної відповідальності, якщо він не порушив своїх трудових обовязків.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов'язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов'язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.

До застосування дисциплінарного стягнення, відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 149 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Згідно ст.135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність.

З аналізу ч. 2 ст. 135-2 КЗпПУ вбачається, що для встановлення колективної матеріальної відповідальності та укладення з колективом відповідного договору про це, обовязковою є наявність двох умов:

1.Колективна матеріальна відповідальність установлюються власником або уповноваженим ним органом;

2.Установлення колективної матеріальної відповідальності проводиться за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації.

Відсутність хоча б однієї з цих умов слід вважати порушенням порядку встановлення колективної матеріальної відповідальності.

Встановлення колективної матеріальної відповідальності власником або уповноваженим ним органом, слід розуміти як факт прийняття конкретного розпорядчого акту або ухвалення відповідного рішення про встановлення такого роду відповідальності, при наявності у субєкта ухвалюючого це рішення необхідних повноважень на це.

Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування, а також типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність розробляються за участю профспілкових об'єднань України та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до ч.1,2 ст.135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Частиною 1 ст.137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.

Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП).

Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу (ст.138 КЗпП)

Згідно з частиною другою статті 130 КЗпП обовязковими умовами настання матеріальної відповідальності працівника є:

1) пряма дійсна шкода;

2) протиправна поведінка працівника;

3) вина в діях чи бездіяльності працівника;

4) прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Судом встановлено, а відповідачем не спростовано та обставина, що Договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, який діє на підприємстві не відповідає вимогам ст.135-2 КЗпП, оскільки наказ № 39 від 31.01.2017 «Про організацію роботи по укладанню договорів повної індивідуальної та колективної (бригадної) матеріальної відповідальності», який діє на підприємстві відповідача за первісним позовом, з додатками до нього, в яких закріплюються перелік професій та посад на які він розповсюджується, не погоджено виборними органами первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, а тому правових підстав для накладення матеріальної відповідальності на ОСОБА_1, як і стягнення з неї матеріальної шкоди суд не вбачає.

На підтвердження наявності на підприємстві відповідача колективної (бригадної) відповідальності, представником ПАТ «ОГХК до суду першої інстанції був наданий наказ № 39 від 31.01.2017 «Про організацію роботи по укладанню договорів повної індивідуальної та колективної (бригадної) матеріальної відповідальності», який погоджений головою профспілкого комітету ПОП «Вільногірський ГМК» та керівником первинної профспілки «Свободу праці» ДП «ОГХК», однак суд вважає що наявність лише підпису керівників профспілки не може свідчити про погодження даного наказу безпосередньо самою профспілкою, тому на виконання припису закону, судом було здійснено судові запити від 16.05.2018 р. до даних профспілок про надання інформації чи погоджувало ПАТ «Обєднана гірничо-хімічна компанія» з профспілками наказ № 39 від 31.01.2017 року «Про організацію роботи по укладанню договорів повної індивідуальної та колективної (бригадної) матеріальної відповідальності», з наданням належним чином засвідченої копії протоколу засідань профкомітету, на якому вирішувалося дане питання.

Головою профспілкового комітету ПОП «Вільногірський ГМК» було надано до суду лише копію витягу з протоколу засідання президії профспілкового комітету «ВГМК» № 45 від 17.01.2017 за підписом лише голови профспілкового комітету; наказ «Про організацію роботи по укладанню договорів повної індивідуальної та колективної (бригадної) матеріальної відповідальності» не підписаний директором філії та не завізований керівниками структурних підрозділів; перелік посад працівників, з якими необхідно укласти договори про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, який теж не підписаний.

До того ж як вбачається з наданого витягу з протоколу № 45 засідання президії профспілкового комітету «ВГМК» присутні на засіданні члени постановили - «погодити Додаток 2 до проекту наказу Філії, а саме перелік посад працівників, з якими необхідно укласти договори про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність», а не сам наказ. У звязку з чим, суд не може прийняти дані документи як належні та допустимі докази.

Згідно повідомлення профспілки «ПГМК» протокол засідання профспілки відсутній і інших даних, які підтверджували погодження наказу з їхньою профспілкою немає /т.2 а.с.42/.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», усі профспілки рівні перед законом і мають рівні права щодо здійснення представництва та захисту прав і інтересів членів профспілки.

За таких обставин суд приходить до висновку, що під час встановлення колективної матеріальної відповідальності, власником або уповноваженим ним органом, не було отримано погодження виборних органів первинних профспілкових організацій або профспілкового представника наказу № 39 від 31.01.2017 «Про організацію роботи по укладанню договорів повної індивідуальної та колективної (бригадної) матеріальної відповідальності», з додатками до нього, в яких закріплюються перелік професій та посад на які він розповсюджується, як наслідок, договори про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність № 11 від 07.08.2017 року, та № 8 від 01.02.2017 року, були укладені з порушенням ч. 2 ст.135-2 Кодексу Законів про працю України, а тому підстав для покладення матеріальної відповідальності на позивача не має.

Будь-яких інших даних, про спростування наведеного вище, які б надавали суду можливість погодитися з доводами відповідача про обґрунтованість застосованого дисциплінарного стягнення та про відповідність тяжкості скоєного ОСОБА_1 порушення застосованому відповідачем стягненню у виді догани за спірним наказом відповідачем не надано, а матеріали справи таких не містять.

В спірному наказі, як підставу для застосування дисциплінарногшо стягнення, зазначено порушення ОСОБА_1 вимог пунктів 2.3,2.6, 2.13, 2.15, 2.19 своєї робочої інструкції, пункту 7а договору №8 про колективну (бригадну) відповідальність та пунктів 3.2.12, 3.2.30, 3.2.31 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників філії (додаток 1 до діючого колективного договору.

Вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку ПАТ «ОГХК» не підтверджено належними доказами, а свідчить про намагання відповідача перекласти на працівника ОСОБА_1 відповідальність за недоліки в організації діяльності роботодавця, за належне оформлення відповідних документів, якими регламентується робота підприємства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Перевіркою обґрунтованості рішення суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат Публічного акціонерного товариства Обєднана гірничо-хімічна компанія залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_8