АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_2, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «СП «Арізона» про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі ПАТ «Таскомбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 09 вересня 2013 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «СП «Арізона» (далі ТОВ «СП «Арізона») був укладений кредитний договір №НК497 та ряд додаткових угод до нього, відповідно до умов яких банк надав ТОВ «СП «Арізона» кредитну лінію, яка на дату підписання договору складала 1.250.000 доларів США, на термін до 08 вересня 2016 року, з процентною ставкою за користування кредитною лінією 11,5%.

Вказували, що з метою забезпечення належного виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 09 вересня 2013 року між банком, ОСОБА_2 та ТОВ «СП «Арізона» було укладено договір поруки №Т04.03.2008 І 1349, 23 грудня 2013 року між ними було укладено договір №1 про внесення змін та доповнень до договору поруки.

Зазначали, що свої зобовязання за кредитним договором виконали у повному обсязі.

Посилаючись на те, що через неналежне виконання зобовязань за кредитним договором утворилась заборгованість, а вимоги про усунення порушень та належне виконання взятих на себе зобовязань боржник та поручитель залишили без належного реагування, в результаті чого станом на 18 червня 2014 року виникла заборгованість на загальну суму 1.073.887 доларів США 89 центів, що еквівалентно 12.725.439 грн.41 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 1.030.303 долари США 98 центів, що еквівалентно 12.186.019 грн.23 коп.; заборгованості за відсотками 21.035 доларів США 34 центи, що еквівалентно 248.797 грн. 50 коп., та заборгованості за пенею 22.548 доларів США 57 центів, що еквівалентно 266.695 грн.38 коп., яку просять стягнути з ОСОБА_2

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Таскомбанк» задоволені. З урахування ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року про усунення описки стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1.073.887 доларів США 89 центів, що еквівалентно 12.725.439 грн.41 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 1.030.303 долари США 98 центів, що еквівалентно 12.186.019 грн.23 коп.; заборгованості за відсотками 21.035 доларів США 34 центи, що еквівалентно 248.797 грн. 50 коп., та заборгованості за пенею 22.548 доларів США 57 центів, що еквівалентно 266.695 грн.38 коп. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити з підстав, які в ній викладені.

Представники позивача ПАТ «Таскомбанк» - ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнали і просили залишити її без задоволення.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 09 вересня 2013 року між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «СП «Арізона» був укладений кредитний договір №НК497 та ряд додаткових угод до нього.

Відповідно до умов укладених договорів банк надав ТОВ «СП «Арізона» кредитну лінію, яка на дату підписання договору складала 1.250.000 доларів США, на термін до 08 вересня 2016 року, з процентною ставкою за користування кредитною лінією 11,5%.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно частини 1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором №НК497, 09 вересня 2013 року між банком, ОСОБА_2 та ТОВ «СП «Арізона» було укладено договір поруки №Т04.03.2008 І 1349.

23 грудня 2013 року між банком, ОСОБА_2 та ТОВ «СП «Арізона» було укладено договір №1 про внесення змін та доповнень до договору поруки.

У звязку з тим, що взяті зобовязання належним чином не виконувались, погашення кредитної заборгованості у повній мірі не здійснювались, станом на 18 червня 2014 року за спірним кредитним договором виникла заборгованість на загальну суму 1.073.887 доларів США 89 центів, що еквівалентно 12.725.439 грн.41 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 1.030.303 долари США 98 центів, що еквівалентно 12.186.019 грн.23 коп.; заборгованості за відсотками 21.035 доларів США 34 центи, що еквівалентно 248.797 грн.50 коп., та заборгованості за пенею 22.548 доларів США 57 центів, що еквівалентно 266.695 грн.38 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Таскомбанк», суд першої інстанції виходив з того, що за кредитним договором є заборгованість, відповідач поручився за належне виконання усіх зобовязань по кредитному договору, а позивач має право на стягнення виниклої заборгованості у відповідності до вимог кредитного договору та закону, та стягнув виниклу заборгованість у валюті кредиту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Захист порушеного цивільного права має як матеріально-правовий аспект (доведено, що цивільне право кредитора порушено) й процесуально-правовий аспект, яким визначається реалізація права на звернення до суду за захистом порушеного права (ст.3 ЦПК України, ст.15 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.3 ст.510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї Позичальник зобов'язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст.623 ЦК України,боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно зі ст.ст.549,550 ЦК України неустойкою є штраф або пеня, та право на неї виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданим невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Нормами ст.ст.553,554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст.1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.ст.610,612 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник допустив порушення умов кредитного договору, та допустив заборгованість, а у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З договору поруки №Т 04.03.2008 І 1349 від 09 вересня 2013 року вбачається, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником усіх зобовязань за кредитним договором (п.3.1 договору поруки).

Поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору і йому повністю зрозумілі всі його умови, та не має зауважень, заперечень або доповнень щодо них (п.7.7 договору поруки).

Положеннями ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, а солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Таким чином, кредитор має право вимагати виконання основного зобов'язання як від боржника і його поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що банк не довів належними та допустимими доказами суму заборгованості спростовується матеріалами справи.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Розрахунок сумнівів у колегії суддів не викликає, оскільки відповідачем не спростований.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема щодо належного його сповіщення про дату розгляду справи, не може слугувати підставою для скасування по суті вірного та обґрунтованого рішення.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2014 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11 грудня 2014 року, стягнуто з ТОВ «СП «Арізона» на користь ПАТ «Таскомбанк» заборгованість за спірним кредитним договором в розмірі 1.030.303 долари США 98 центів, заборгованість за відсотками в розмірі 16.313 доларів США 15 центів, пеню в розмірі 38.608 доларів США 99 центів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року та ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_6