Головуючий в І інстанції Чернобай А.О. Єдиний унікальний номер 234/1445/17
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/775/41/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

доповідача Папоян В.В.

суддів Кішкіної І.В., Новікової Г.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу №234/14445/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 листопада 2017 року (суддя Чернобай А.О.),

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу на обґрунтування якого зазначав, що сторони перебувають у шлюбі з 18.09.2010 року, від шлюбу спільних дітей не мають. Тривалий час подружжя спільно не проживає, подружніх стосунків не підтримує. У них різні погляди на життя, різні цінності. Він зустрів іншу жінку, з якою бажає створити родину, крім того ця жінка чекає дитину. Просить суд позов задовольнити, категорично заперечує проти можливості примирення.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено та розірвано шлюб між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд помилково дійшов до висновку, що шлюб між сторонами має формальний характер, не врахував вимоги законодавства щодо примирення сторін. В матеріалах справи відсутні докази, що позивач чекає дитину від іншої жінки. Крім того, суд не врахував, що на даний момент між сторонами існують майнові розбіжності щодо кредитної квартири розташованої в Італії, яку ними було придбано під час шлюбу.

Позивач у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить залишити рішення суду першої інстанції в силі, вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Зазначив, що вони з відповідачкою припинили сімейне життя у вересні 2016 року та більше його не поновлювали, а вимоги про надання строку на примирення обумовлене лише її бажанням отримати матеріальну вигоди від розділу їх квартири в Італії, яку вони купили у кредит та намаганням зруйнувати нову сімю позивача.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, зазначала, що відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування наведених позивачем обставин, рішення суду винесено у відповідності до вимог чинного законодавства та підстав для його скасування не має.

Інші учасники справи у судове засідання апеляційного суду не зявились, про розгляд справи повідомлені належним чином згідно направлених повісток. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що сторони 18.10.2010 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області, про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 675. Від спільного шлюбу вони не мають дітей. На протязі тривалого часу подружжя проживає в Італії окремо, шлюбні відносини припинено. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу та має намір створити іншу родину.

За таких обставин, задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності правових підстав, передбачених ст. ст. 105, 110, 112 СК України, для розірвання шлюбу між сторонами у справі, оскільки, як зазначив суд шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження сім'ї є неможливим та буде суперечити інтересам позивача який фактично створив нову сім'ю та проживає з іншою жінкою

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги оскільки зазначені у рішенні підстави для розірвання шлюбу апелянтом не спростовані.

Доводи скарги, що суд не врахував заяву відповідача про надання строку для примирення, апеляційний суд відхиляє.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанова), проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Крім того, вищевказана постанова містить положення про те, що рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

З матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2017 року ухвалою судді Краматорського міського суду Донецької області відкрито провадження по справі, справа призначена до розгляду на 09 жовтня 2017 року. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 02 листопада 2017 року, що була проголошена у судовому засіданні, було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення та 2 листопада 2017 року по справі проголошено рішення. Враховуючи, що провадження у справі у суді першої інстанції тривало більш ніж три місяці, апеляційний суд вважає, що відповідач мав можливість протягом цього строку прийняти заходи для збереження сім`ї, але не скористався нею. Отже, задоволення заяви про надання строку на примирення, що подана до апеляційного суду, також не відповідає інтересам сторін.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Проте на час розгляду справи а ні в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції відповідачем не надані належні та допустимі докази, що нею приймалися міри для примирення і що збереження сімї можливе, не зазначив конкретних обставин і фактів, які б спростовували доводи позову та висновки суду першої інстанції про наявність підстав, передбачених ст. ст. 105, 110, 112 СК України, для розірвання шлюбу, адже позивач фактично створив нову сім'ю та проживає з іншою жінкою.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності між сторонами майнового спору оскілки відповідно до ст.. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи убачається, що на час розгляду справи у суді першої інстанції будь-яких позовних вимог з приводу майнових прав подружжя сторонами не заявлялось, зазначені обставини судом першої інстанції не зясовувалися та відповідні правові висновки у рішенні суду з цього приводу відсутні.

Виникнення між сторонами на час розгляду справи у апеляційному суді спору з приводу спільного майна подружжя не унеможливлює вирішення по суті позову про розірвання шлюбу та не позбавляє сторони права в подальшому звернутися до суду з відповідним позовом про розподіл майна.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і обєктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав вірну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і обєктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Повний текст постанови складений 17 січня 2018 року

ОСОБА_6 Папоян