Справа № 523/1711/17
Провадження №2/523/948/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2018 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань- Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу ,

ВСТАНОВИВ:

12.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 та просив стягнути з відповідача заборгованість за розпискою, складеною 01.04.2016 р., у розмірі 64426 грн., з яких 60000 грн. основний борг, 3099 грн. - проценти, 607 грн. 3% річних та 720 грн. інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував на те, що 01.04.2016 року ОСОБА_3 уклав з ним договір позики у виді розписки на суму 60000 грн. на строк до вересня 2016 року по вимозі ОСОБА_1, однак у вказаний термін гроші не повернув.

27.11.2017 року ухвалою суду на місці було залучено до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_2, у звязку з тим, що ОСОБА_3 11.02.2017 року помер.

29.01.2018 року позивач звернувся з позовом до правонаступника ОСОБА_2 та просив стягнути з неї суму боргу посилаючись на те, що вона є спадкоємцем боржника і має відповідати в межах прийнятого нею спадкового майна.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач, повідомлена належним чином, однак в судове засідання не зявилася.

Відповідно до положень ст.280 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Як видно з розписки, складеної 01.04.2016 року, ОСОБА_3 (паспорт громадянина України, КК 152738, виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС в Одеській області, ідентифікаційний код НОМЕР_1), взяв у борг у ОСОБА_1 60000 гривень і зобовязується повернути у вересні 2016 року за вимогою ОСОБА_1М.(а.с.4).

Згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Нормами ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як визначено нормами ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-36цс14.

Відповідно дост.525 ЦК Україниодностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно вимогст.526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У строк, визначений в розписці, та до теперішнього часу гроші позивачу не повернуто, тому вимога про стягнення суми позики у розмірі 60000 грн. підлягає задоволенню.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до вимог ст. ст. 549-552 ЦК України.

Зазначена неустойка нараховується у грошовій або майновій формі від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів за договором позики відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України.

Так, пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У звязку з невиконанням зобовязань ОСОБА_3 по поверненюю боргу у сумі 60000 грн. у період з 01.10.2016 року по 31.01.2017 року виникла заборгованість, яка складається із: 3099 грн. (облікова ставка НБУ - 14%), 607 грн. 3% річних , 720 грн. інфляційні витрати.

Згідно з копію актового запису про смерть №1795 , складеного Одеським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області 12.02.2017 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 11.02.2017 року.

За життя ОСОБА_3 проживав за адресою:м. Одеса, АДРЕСА_1.

Згідно з матеріалами спадкової справи №454/2017, ОСОБА_4 зверталася з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3.

В ході розгляду справи судом залучено правонаступника відповідача ОСОБА_2, яка відповідно до довідки ОСББ «Одеська гавань» від 10.05.2017 року зареєстрована як донька ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 з 17.05.2000 року .

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст.1218,1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України,спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 608, 1219 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. Не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 1281 ЦК України,спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Як видно з інформаційної довідки від 31.01.2017 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1) на праві власності зареєстровані: 1/6 частку квартири №52 по вул. Будівельників (Дніпровський район), буд.32/2 в м.Києві, 6/125 приватної сумісної частки власності домоволодіння за адресою: вул.Воровського, буд.85, м. Генічеськ, Генічеський район, Херсонська область, загальною площею 219 кв.м., площею земельної ділянки 1640 кв.м.; 4/5 частки приватної спільної сумісної власності житлового будинку за адресою: вул.Бериславська, 43, сщ.Шляхове, Бериславський район, Херсонська область.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

За нормами частин 1 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Враховуючи встановлені судом обставини, приймаючи до уваги, те що боржник за життя позику не повернув, а його спадкоємець проживаючи на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем, прийняла спадщину у вигляді вказаного майна, тому вимоги позивача є законними, і ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги, повинна нести відповідальність по сплаті заборгованості у розмірі 64426 грн. в межах прийнятого нею спадкового майна.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 984 грн. (644,00 грн. +320 грн.).

Керуючись ст.ст.13, 74-76, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-284, 293, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, інн НОМЕР_2, зареєстрована адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (інн НОМЕР_3) суму боргу у розмірі 64426 грн. в межах прийнятого спадкового майна.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення складено 14.12.2018 року.

Суддя: