П о с т а н о в а

Іменем України

16 січня 2018 року

м. Київ

справа № 307/740/15-ц

провадження № 61-947 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2015 року у складі судді Бобрушка В. І., та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 9 грудня 2015 року у складі суддів: Ігнатюка Б. Ю., Мацунича М. В., Панька В. Ф.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 24 травня 2006 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 19 тис. доларів США, зі сплатою 0,88 % на місяць на суму залишку заборгованості, строком до 23 травня 2011 року.

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 12 грудня 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 81 406 доларів 20 центів США, що еквівалентно 1 278 891 грн 40 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 12 924 долари 43 центи США, заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 23 338 доларів 73 центи США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 619 доларів 54 центи США, пеня за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань у розмірі 44 523 долари 50 центів США.

З урахуванням викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 81 406 доларів 20 центів США, що еквівалентно 1 278 891 грн 40 коп.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 червня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, унаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором. Проте банк звернувся з позовом до відповідача з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач, оскільки у спірному кредитному договорі сторони встановили строк виконання основного зобов'язання до 23 травня 2011 року, а з позовом банк звернувся лише 26 лютого 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 9 грудня 2015 року апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилена, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором. Строк позовної давності за спірним кредитним договором необхідно розраховувати з моменту припинення його дії, а саме з 23 травня 2011 року, оскільки банком не доведено переривання відповідачем строку позовної давності у період 2012-2013 років. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовною заявою до суду 26 лютого 2015 року, тобто з пропуском встановленого законодавством строку позовної давності.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2016 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення й направити справу до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що наявне переривання строку позовної давності, а саме 26 вересня 2012 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, що набрало законної сили 8 жовтня 2012 року, частково задоволено позов банку до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль, який був придбаний ОСОБА_4 за спірним кредитним договором від 24 травня 2006 року. Крім того, з 18 квітня 2012 року по 8 квітня 2013 року відповідач погашав кредит значними сумами, про що наявні відповідні докази у справі.

У березні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, подав заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, кредит він не погашав і банк пропустив строк позовної давності.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційногосуду не відповідає.

Судом установлено, що 24 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 19 тис. доларів США, зі сплатою 0,88 % на місяць на суму залишку заборгованості, строком до 23 травня 2011 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вказувало про те, що ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання не виконав, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 12 грудня 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 81 406 доларів 20 центів США, що еквівалентно 1 278 891 грн 40 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 12 924 долари 43 центи США, заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 23 338 доларів 73 центи США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 619 доларів 54 центи США, пеня за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань у розмірі 44 523 долари 50 центів США.

У статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому у частині першій статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частинами першою та другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Аналіз зазначеної норми права указує про те, що у разі визнання боргу чи пред'явлення особою позову до боржника позовна давність переривається.

Апеляційний суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року не звернув увагу на те, що 26 вересня 2012 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, що набрало законної сили 8 жовтня 2012 року, частково задоволено позов банку, у тому числі до ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль, який був придбаний ОСОБА_4 за спірним кредитним договором від 24 травня 2006 року.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення зазначених вище положень закону належним чином не дослідив, чи переривався строк позовної давності пред'явленням банком позову, у тому числі до ОСОБА_4, предметом якого був заставлений автомобіль за спірним кредитним договором.

Також банк зазначав, що ОСОБА_4 неодноразово у рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором сплачував відповідні суми, а саме: 18 квітня 2012 року 169 доларів 07 центів США; 21 травня 2012 року 168 доларів 93 центи США, 24 липня 2012 року у розмірі 168 доларів 90 центів США; 8 квітня 2013 року у розмірі 3 424 долари 73 центи США.

Апеляційний суд належним чином не перевірив, чи сплачував відповідач, як позичальник заборгованість за спірним кредитним договором, у тому числі на виконання вищевказаного судового рішення та не враховано те, що кредитна заборгованість визначається на момент ухвалення рішення суду, виходячи з умов договору та вимог закону, не перевірив, чи виконано зазначене рішення суду.

У зв'язку з вищенаведеним спростовуються доводи заперечення на касаційну скаргу. А посилання на те, що позивач не надав суду преюдиційне рішення суду, не свідчить про його відсутність, оскільки саме ОСОБА_4 був стороною у наведеній справі і знав про його існування.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 9 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк