Єдиний унікальний номер 225/4167/17 Номер провадження 22-ц/775/72/2018
Головуючий у 1 інстанції: Мигалевич В.В. Єдиний унікальний номер 225/4167/17
Доповідач: Новікова Г.В. Номер провадження 22-ц/775/72/2018
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

17 січня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Новікової Г. В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

при секретарі: Глушко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу Центральної міської лікарні м.Торецька на рішення Дзержинського міського суду від 06 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центральної міської лікарні м.Торецька, третя особа: Торецьке міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області про стягнення шкоди-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що його дружина ОСОБА_2 знаходилась у трудових відносинах з Центральною міською лікарнею м.Торецьк в період з 21.03.1994 року по 12.02.2014 року.

Під час роботи вона отримала травму, не повязану з виробництвом,у звязку з чим з 23 березня 2013 року по 08.01.2014 року перебувала на лікарняному. Факт отримання травми підтверджується актом за формою Н-5 та рішенням Дзержинського міського суду від 30.01.2014 року.

За листками непрацездатності відповідачем було зроблено розрахунок і сума склала 20415,36 грн.,однак вона виплачена не була.

23.02.2014 року ОСОБА_2 померла. Нарахована ОСОБА_2 допомога по тимчасовій непрацездатності не виплачена. Допомога у звязку з тимчасовою непрацездатністю,яка належала спадкодавцю, але не була ним одержана за життя,передається членам його сімї. Просив стягнути з відповідача на його користь як спадкоємця, допомогу у звязку з тимчасовою непрацездатністю,не виплачену за життя його дружині в розмірі 20415,36 грн. з врахуванням індексу інфляції в сумі 26415,36 грн. та судові витрати в розмірі 640 грн..

Рішенням Дзержинського міського суду від 6 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено частково. На користь ОСОБА_1 з центральної міської лікарні м.Торецьк стягнуто 20415,36 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати в сумі 640 грн.,в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник центральної міської лікарні м.Торецьк просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі , так як судом першої інстанції не повно зясовані обставини справи, не встановлена наявність поважних причин, з яких ОСОБА_2 не представила адміністрації «ЦМЛ» судове рішення про визнання травми не виробничою,що призвело до пропуску строку подання документів до Фонду для оплати лікарняних листків. Суд першої інстанції виходив із наявності та доведеності вини лікарні в невиплаті допомоги по непрацездатності, однак вина лікарні відсутня, так як виплати здійснюються лише при фінансуванні Фондом. Посилання в рішенні на рішення Європейського суду з прав людини також є неправильними,оскільки вони стосуються кримінальних справ.

В запереченнях ОСОБА_3 просив рішення суду залишити без змін ,а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідачу було відомо,що 23.03.2013 року його дружина отримала травму,не повязану з виробництвом,оскільки саме відповідачем було складено акт по формі Н-5. Не погоджуючись із зазначеним актом, його дружина оспорювала цей акт в судовому порядку,де відповідач був стороною в справі. Судовим рішенням було відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання нещасного випадку виробничою травмою.

Відповідачу були відомі причини,з яких Фонд соціального страхування неодноразово повертав документи разом з довідкою-розрахунком без оплати,так як в листках тимчасової непрацездатності відповідачем була вказана виробнича травма.

Відповідач посилається на те,що відсутня його вина в невиплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності і це встановлено судовими рішеннями. Однак в судових справах за його позовом були інші предмети позову.Позовні вимоги,по яких ухвалено судове рішення,яке оскаржується, не були предметом позову раніше і по них судове рішення не ухвалювалося.Просив судове рішення залишити без змін.

В судове засідання з`явилися ОСОБА_1, представники Центральної міської лікарні м. Торецька за дорученням-Берковець В.І. та ОСОБА_4. Представник Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області в судове засідання не зявився,однак про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення повістки (а.с.156).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що дружина позивача-Кот Л.І. знаходилася в трудових відносинах з Центральною міською лікарнею м. Торецька, де працювала в якості молодшої медичної сестри рентгенологічного відділення. 23 березня 2013 року під час виконання посадових обовязків в неї погіршився стан здоровя, у звязку з чим вона впала та отримала травму. В період з 23 березня 2013 року по 08 січня 2014 року ОСОБА_2 знаходилась на лікарняному. При оформленні лікарняного листка її травму було визначено як таку,що повязана з виробництвом. Однак, на підприємстві було складено акт за формою Н-5, а саме: травма не повязана з виробництвом. ОСОБА_2 не погодилась з цим актом та оспорила його в суді.

Висновок суду першої інстанції про те,що травма,отримана ОСОБА_2 під час робочого часу є невиробничою підтверджується рішенням Дзержинського міського суду від 30 січня 2014 року, яке ухвалою апеляційної інстанції залишено без змін, і яким встановлено, що травма, отримана ОСОБА_2 не повязана з виробництвом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам призначаються та надаються за основним місцем роботи,тобто лікарнею, де працювала ОСОБА_2. Фінансування повинно бути здійснене виконавчою дирекцією відділень Фонду в порядку,встановленому правлінням Фонду. Висновок суду узгоджується з положеннями ст.21 та ст.50 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами,зумовленими похованням» від 18.01.2001 року в редакції,що діяла на момент настання страхового випадку .

Позивачем не оспорюється факт нарахування та оплати лікарнею перших п'яти днів тимчасової непрацездатності ОСОБА_2 внаслідок травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства,що передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 р. N 439. На останні дні лікарнею направлявся пакет документів з заявою- розрахунком на виплату ОСОБА_2 допомоги з тимчасової втрати працездатності до Дзержинської міської виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

За поясненнями представника відповідача пакет документів повертався Фондом підприємству без оплати через розбіжності в визначенні виду отриманої ОСОБА_2І травми в лікарняному та акті за формою Н-5.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те,що за життя ОСОБА_2 без законних на то підстав, при наявності лікарняних листків та рішення суду про те,що травма не повязана з виробництвом, не було виплачено нараховану матеріальну допомогу у звязку з її тимчасовою непрацездатністю.

23 лютого 2015 року ОСОБА_2 померла. ОСОБА_1 є членом сімї ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем є її чоловік ОСОБА_1. Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що чоловік ОСОБА_2- ОСОБА_1 має право як спадкоємець та член сімї померлої на нараховану та невиплачену суму допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю. Призначене ,але не одержане застрахованою особою своєчасно матеріальне забезпечення виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком у розмірі,встановленому на час настання страхового випадку. Такий висновок узгоджується з положеннями статті 1227 ЦК України та ч.5 ст.52 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами,зумовленими похованням».

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не повно зясовані обставини справи, не встановлена наявність поважних причин, з яких ОСОБА_2 не представила адміністрації «ЦМЛ» судове рішення про визнання травми не виробничою,що призвело до пропуску строку подання документів до Фонду для оплати лікарняних листків,не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону. Як стороні в справі за позовом ОСОБА_2 про визнання травми виробничою представникам лікарні було відомо про наявність рішення Дзержинського міського суду від 30 січня 2014 року,яким встановлено, що травма, яка сталася з ОСОБА_2 була не повязаною з виробництвом. Однак після цього лікарня не прийняла ніяких заходів для направлення відповідних документів до Фонду для фінансування лікарняних листків у звязку з тимчасовою втратою працездатності. Діючим на момент виниклих правовідносин законодавством не передбачено звернення працівника до роботодавця з заявою про оплату лікарняних листків, а також не обмежено строком для їх оплати.

Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи,дана їм належна правова оцінка і обґрунтовано стягнуто суму невиплаченої матеріальної допомоги у звязку із тимчасовою втратою працездатності із роботодавця за рахунок коштів, які повинні бути профінансовані відповідним відділення Фонду соціального страхування.

Посилання на те, що судом першої інстанції не враховано відсутність вини лікарні в несплаті лікарняних листків їх працівникові,що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, не може бути прийнятим до уваги, оскільки невиплатою матеріальної допомоги по оплаті лікарняних листків порушено гарантоване Конституцією України право ОСОБА_2.

Вказівка на те, що спір між тими ж сторонами і з того ж предмету уже було розглянуто судом,а тому провадження по справі підлягає закриттю, є безпідставним. Оскільки ОСОБА_1 звертався до суду з позовними вимогами,зазначаючи одні обставини, але предмет позову кожний раз був іншим, тому відсутні підстави для скасування судового рішення та закриття провадження в справі.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя,суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб,права та інтереси юридичних осіб,державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд першої інстанції при вирішенні спору застосував ефективний спосіб захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, і правильно застосував при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість якої надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи,приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права,яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин підстави для скасування судового рішення відсутні.

Відповідно до п.1 ч.6 ст. 19 та п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.367,374, 375,383,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центральної міської лікарні м.Торецька залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: