Справа № 303/6795/17
ряд. стат. звіту - 4
РІШЕННЯ

Іменем України

04 січня 2018 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого-судді Пак М.М.

секретар судового засідання Тромпак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Горондівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Горондівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за нею право власності на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_2 (1942 року народження), який на день смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. За життя, заповіту батько не залишив. Однак, після смерті батька, позивач фактично прийняла спадщину, згідно ст. 1268 ЦК України, оскільки вступила у володіння і користування належним спадкодавцю житловим будинком, в якому позивач та її сім'я зареєстровані та проживали із спадкодавцем на момент смерті. Згідно довідок, виданих виконкомом Горондівської сільської ради, ОСОБА_2 був головою вказаного дворогосподарства. На даний час позивач проживає у будинковолодінні, доглядає за ним, сплачує поточні платежі, обробляє земельну ділянку, здійснює ремонтні роботи, підтримує його в порядку, тобто на законних підставах володіє та користується нерухомим майном. 23 червня 2017 року, позивач звернулася до Мукачівської районної державної нотаріальної контори з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, однак, державним нотаріусом їй було відмовлено у зв'язку з тим, що не було подано документів, які посвідчують право власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 та було рекомендовано звернутися в суд для визнання права власності на спадкове майно, про що зазначено у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії №617/02-31 від 23 червня 2017 року.

Позивач - ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити.

Відповідач - представник Горондівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області в судове засідання не з'явився, від голови сільської ради Туряниця І.І. надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що підтверджується копією Свідоцтва про народження НОМЕР_1 виданого 06 травня 1980 року (а.с.6).

10 лютого 2001 року ОСОБА_1 одружилася з ОСОБА_6 та змінила прізвище на «ОСОБА_1», що підтверджується копією Свідоцтва про одруження НОМЕР_2 виданого 10 лютого 2001 року (а.с.7).

ОСОБА_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3, виданого виконкомом Горондівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

-2-

23 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Мукачівської районної державної нотаріальної контори Закарпатської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, після смерті батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на спадкове майно, що складається з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Постановою державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. від 23 червня 2017 року №617/02-31 Про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_2, оскільки не додано документів, які посвідчують право власності ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок (а.с.9).

Поряд з цим, як вбачається з копії Довідки №953 від 15 червня 2017 року, виданої виконкомом Горондівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1, згідно відомостей погосподарських книг, побудований у 1969 році. Головою домогосподарства на час будівництва будинку був ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Згідно копії Довідки №795 від 12 червня 2017 року, виданої виконкомом Горондівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, на день смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, останнім місцем реєстрації та проживання якого було АДРЕСА_1, проживали та були зареєстровані (згідно відомостей погосподарської книги №8 за 2006-2010 рр.): донька померлого - ОСОБА_1, 1980 року народження, зять померлого - ОСОБА_6, 1980 року народження та онук - ОСОБА_9, 2002 року народження (а.с.11).

Відповідно до копії Технічного паспорту, на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 станом на 27 травня 2017 року, складається з: житлового будинку літ.А-А', літня кухня літ. - Б, навіс літ. - В;Г, сарай літ. - В.Ж., вбиральня літ.Д, №1-3 споруди, колодязь літ. - К. Рік побудови - 1969. Інвентаризаційна вартість - 96 446 гривень (а.с.12-16).

Правовідносини регулюються цивільним кодексом України.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вимогами статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Нормою статті 1258 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування за відсутності заповіту, визнання його недійсним повністю або у частині, у разі не охоплення заповітом усієї частини спадщини та в інших випадках. Законодавчі винятки з принципу черговості закликання спадкоємців за законом до спадкування встановлені статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а приписами частини 5 цієї ж статті передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З приписів частини 1 та частини 3 статті 1296 Цивільного кодексу України вбачається, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, але відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Крім того, відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

-3-

Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинний на час завершення його будівництва, відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 18 грудня 2013 року у справі №6-137цс13, предметом якої був спір про встановлення юридичних фактів і визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування.

На час побудови вищевказаного житлового будинку (1969 року побудови, як вбачається з Технічного паспорту) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

За Указом від 26 серпня 1948 року та постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадян права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Крім того, відповідно до пункту 43 Постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані 2) виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом селищної ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, оскільки позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак, свідоцтво про право на спадщину отримати не може, про що свідчить постанова державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №617/02-31 від 23 червня 2017 року, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Горондівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно підлягає задоволенню.

Судові витрати слід віднести за рахунок позивача ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 12, 141. 206, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1216, 1217, 1258, 1261, 1268 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Горондівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2.

Судові витрати віднести за рахунок позивача ОСОБА_1

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, протягом 30 днів з дня його складення.

Головуючий М.М.Пак