Справа №478/1857/18 пров. №2/478/550/2018
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2018 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду смт. Казанка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою кредитної спілки «Антея» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

08.11.2018 року позивач кредитна спілка «Антея» (далі - КС «Антея») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що 06.07.2012 року між КС «Антея» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №013/КФ-12/031. Відповідно до умов якого кредитна спілка надала позичальнику грошові кошти у сумі 21110 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 62,05%, строком до 06 липня 2013 року. ОСОБА_1 не виконувала взятих на себе обов'язків за кредитним договором, не здійснювала щомісячного погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 18.12.2013 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто в солідарному порядку в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 25747 (двадцять пять тисяч сімсот сорок сім) грн. 80 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 15219 грн. 12 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 7805 грн. 78 коп.; заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобовязання 2722 грн. 90 коп.

Посилаючись на те, що в період з 18.12.2013 року по 25.10.2018 року ОСОБА_1 добровільно не виконала рішення суду, відповідно до вимог ст.536 ЦК України, за вказаний період нараховані відсотки, які складають в сумі 39602 грн. 47 коп.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по відсотках за кредитним договором №013/КФ-12/031 від 06.07.2012 року в сумі 39602 грн. 47 коп. та судові витрати в розмірі 1762 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява в якій він просить справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 усудовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 18.12.2013 року з неї та ОСОБА_2 стягнуто в солідарному порядку в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 25747 грн. 80 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 15219 грн. 12 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 7805 грн. 78 коп.; заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобовязання 2722 грн. 90 коп. На виконання зазначеного вище заочного рішення судом 29.01.2014 року був виданий виконавчий лист, який позивачем, для примусового виконання, був поданий до відділу ДВС Казанківського районного управління юстиції у Миколаївській області. Так, 25.10.2017 року нею в повному обсязі було сплачено залишок заборгованості за виконавчим документом та 29.12.2017 року головним державним виконавцем Казанківського районного відділу ДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення. Вважає, що нарахована позивачем заборгованість по відсотках за кредитним договором є неправомірною та необґрунтованою, оскільки строк дії кредитного договору №013/КФ-12/031 від 06.07.2012 року закінчився 06.07.2013 року, а тому і право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухав доводи відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1, 3 ЦК України, ст.ст.2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов'язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов'язань, які не виконані належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором.

За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Матеріалами справи встановлено, що 06 липня 2012 року між КС «Антея» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №013/КФ-12/031, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 21110 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 62,05% річних, строком на 12 місяців з 06 липня 2012 року по 06 липня 2013 року. (а.с.5-6).

Згідно умов кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись у встановленому порядку та відповідно графіку погашення заборгованості зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с.7).

Однак, у порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобовязання не виконувала в повному обсязі, у звязку з чим станом на 11.11.2013 року виникла заборгованість по поверненню кредиту у сумі 25747 грн. 80 коп.

Заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 18.12.2013 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто в солідарному порядку в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 25747 (двадцять пять тисяч сімсот сорок сім) грн. 80 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 15219 грн. 12 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 7805 грн. 78 коп.; заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобовязання 2722 грн. 90 коп. (а.с.10-11).

Отже, кредитор після закінчення строку дії договору скористався своїм правом на стягнення повної суми заборгованості, із чим погодився й суд, задовольнивши позовні вимоги та стягнувши усю суму заборгованості станом на 11.11.2013 року.

З моменту ухвалення вказаного заочного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобовязань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про виконавче провадження».

Так, на виконання заочного рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 18.12.2013 року Казанківським районним судом Миколаївської області 29.01.2014 року був виданий виконавчий лист справа №478/2034/13-ц, провадження №2/478/420/2013 (а.с.34), який позивачем КС «Антея» для примусового виконання поданий до відділу ДВС Казанківського районного управління юстиції у Миколаївській області.

Постановою головного державного виконавця Казанківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 29.12.2017 року, на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», закінчено виконавче провадження з примусового виконання заочного рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 18.12.2013 року, щодо стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь кредитної спілки «Антея» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором 25747 (двадцять пять тисяч сімсот сорок сім) грн. 80 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 15219 грн. 12 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 7805 грн. 78 коп.; заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобовязання 2722 грн. 90 коп., у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду (а.с.39).

З розрахунку заборгованості по кредитному договору №013/КФ-12/031 від 06.07.2012 року вбачається, що позивачем КС «Антея» в період примусового виконання заочного рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 18.12.2013 року, а саме з 11.11.2013 року по 25.10.2018 року на непогашену вчасно кредитну заборгованість з основного боргу (тіло кредиту) нараховувалися відсотки до повного її погашення. За такого, позивач КС «Антея» вважає, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість по сплаті відсотків за кредитним договором у сумі 39602 грн. 47 коп.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ №5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за Кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ №5).

Таким чином, після ухвалення заочного рішення від 18 грудня 2013 року про стягнення суми боргу, позивач має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу та на три проценти річних від простроченої суми боргу, згідно положень ст.625 ЦК України.

Наведене узгоджується з правовою позицією ОСОБА_3 Верховного Суду, яка викладена в постанові від 28 березня 2018 року №1410цс18 при розгляді справи №444/9519/12, яка згідно з вимогою ст.417 ЦПК України є обовязковою.

Так, ОСОБА_3 Палатою визначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов'язання.

За таких обставин, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову у звязку з тим, що позивачем заявлено до стягнення заборгованість по відсоткам за кредитним договором, яка нарахована після закінчення строку його дії та стягнення усієї суми заборгованості в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст.12, 13, 259, 264, 265, 268, 279 ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог кредитної спілки «Антея» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у звязку з розглядом справи, віднести на його рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 22.12.2018 року.

Суддя