Справа №463/216/18
Провадження №4-с/463/18/18
УХВАЛА

05 лютого 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді - Жовніра Г.Б.

з участю секретаря судового засідання - Миличук У. Р.

представника скаржника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові скаргу ОСОБА_2 на постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 від 27 грудня 2017 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в якій просить суд визнати неправомірними та скасувати постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 від 27 грудня 2017 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору, а також визнати неправомірною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 грудня 2017 року, в частині винесення в окреме виконавче провадження постанов про стягнення виконавчого збору та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що на виконанні у Шевченківському ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області перебувало виконавче провадження № 50306729 по виконанню виконавчого листа № 1-кп/463/7/15, виданого 18 лютого 2016 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» заборгованості у розмірі 575080,00 гривень. 27 грудня 2017 року у вказаному виконавчому провадженні винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документа. Крім цього, старшим державним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору.

Вважає, що оскаржувані постанови державного виконавця є неправомірними та такі слід скасувати, оскільки в ході проведення виконавчого провадження державним виконавцем було повернуто виконавчий документ стягувачу без виконання, фактичного стягнення заборгованості проведено не було, а тому підстав для стягнення виконавчого збору у відповідності до вимог ч.2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" немає. Крім цього, зазначає, що винесені постанови про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 296,72 гривень та 350,52 гривень також слід скасувати, так як державним виконавцем вказано лише перелік витрат, здійснених в ході проведення виконавчого провадження, без жодного обгрунтування та зазначення оцінки цих витрат. Відсутнє будь-яке підтвердження того, що зазначені витрати мали місце.

У зв'язку із безпідставністю винесених постанов з мотивів наведених вище, також вважає за необхідне скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 грудня 2017 року, в частині винесення в окреме виконавче провадження постанов про стягнення виконавчого збору та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Представник скаржника ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримав з підстав наведених вище, просить таку задоволити.

Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, а тому розгляд скарги проведено у відповідності до вимог ч.2 ст. 450 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення представника скаржника на підтвердження своїх вимог, дослідивши матеріали скарги та докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні у Шевченківському ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області перебувало виконавче провадження № 50306729 по виконанню виконавчого листа № 1-кп/463/5/15, виданого 18.02.2016 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПрАТ "Львівський лікеро-горілчаний завод" заборгованість в розмірі 575080,00 гривень.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_3 від 27 грудня 2017 року виконавчий лист 1-кп/463/7/15, виданий 18 лютого 2016 року Личаківським районним судом м. Львова, повернуто стягувачу. Винесено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження

Згідно із вимогами ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Однак, відповідно до ч.2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Із змісту оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 27 грудня 2017 року, ВП № 50306729, вбачається, що така винесена на підставі вимог статтей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржником не виконано виконавчий документ у встановлений строк для його добровільного виконання.

Водночас, сплив строку для самостійного виконання боржником виконавчого документа, як підстава винесення постанови про стягнення виконавчого збору, суперечить висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 06 липня 2015 року у справі №6-785цс15, у якому зазначається, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Крім цього, суду надано постанову приватного виконавця від 16.01.2018 р., згідно з якою ним відкрито виконавче провадження № 55554496 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» заборгованості у розмірі 575080,00 грн. Вказаною постановою також вирішено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 57508 грн.

Отже, судом встановлено, що в ході проведення виконавчого провадження держаним виконавцем заборгованість фактично стягнута не була. Крім цього, державним виконавцем не представлено суду жодних доказів, які свідчили б про проведення заходів примусового виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (ч.4 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження").

Як вбачається із постанов про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 27 грудня 2017 року, у таких вказано лише перелік витрат, здійснених в ході проведення виконавчого провадження № 50306729, однак державним виконавцем суду не представлено жодних доказів на підтвердження факту, що такі мали місце.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що скаргу слід задоволити та скасувати оскаржувані постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 447, 450, 451 ЦПК України, ст.ст. 27, 40, 42 Закону України „Про виконавче провадження", суд -

ПОСТАНОВИВ:

скаргу ОСОБА_2 - задоволити.

Визнати неправомірними та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 від 27 грудня 2017 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 50306729 у сумі 350,52 гривень; постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 27 грудня 2017 року у виконавчому провадженні № 50306729 у сумі 296,72 гривень; постанову про стягнення виконавчого збору від 27 грудня 2017 року у виконавчому провадженні № 50306729 у сумі 57508,00 гривень, а також скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27 грудня 2017 року, в частині винесення в окреме виконавче провадження постанов про стягнення виконавчого збору та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Жовнір Г.Б.