Дата документу 22.12.2018 Справа № 334/64/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №334/64/18

Провадження №22-ц/778/837/18

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 липня 2018 року в складі судді Турбіної Т.Ф. в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №DNH4KР11440028 від 25 березня 2005 року, розмір якої станом на 13 листопада 2017 року складає 26 225,98 грн, із яких: 5 928,48 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 20 267,50 грн - заборгованість за пенею, які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в зв'язку із спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, зазначає, що судом не було враховано здійснені відповідачем платежі на погашення заборгованості 02.03.2015 року в сумі 665 грн та 01.04.2015 року в сумі 345,45 грн, та просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу у встановлений законом строк не надійшло, що не є перешкодою для апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Встановлено, що 25 березня 2005 року між сторонами в справі був укладений кредитний договір №DNH4KР11440028, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2 418 грн, на термін 12 місяців по 24.03.2006 року включно із сплатою відсотків за його користування в розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту (а.с.4-6).

Згідно із пунктом 1.2 договору погашення заборгованості за цим договором здійснюється у період сплати, за який сприймається період з «21» по «28» число кожного місяця у сумі 230,32 грн. (щомісячний платіж).

В результаті неналежного виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, станом на 13.11.2017р. виникла заборгованість у розмірі 26 225,98 грн, із яких: 5 928,48 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 20 267,50 грн - заборгованість за пенею (а.с.3).

Згідно із випискою з рахунку, відкритого позичальнику для погашення заборгованості, вбачається, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 29 жовтня 2007 року (а.с.37).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 заявив клопотання про застосування строку позовної давності (а.с.23).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанції, що банку стало відомо про порушення свого прав 29 жовтня 2007 року та трирічний строк позовної давності сплив - 29 жовтня 2010 року, а з позовом до суду банк звернувся тільки 03 січня 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем.

При цьому, здійснене автоматичне списання банком із рахунку позичальника 01 квітня 2015 року коштів на погашення відсотків, не перериває строку позовної давності, оскільки воно вчинене після його спливу, тобто після 29 жовтня 2010 року.

При цьому слід враховувати, що підстави переривання строку позовної давності встановлені ст. 264 ЦК України.

Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України). Переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився.

Відповідно до п.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою НБУ №22 від 21.01.2004, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції), або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Бездіяльність боржника, в даному випадку не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається законом або договором, не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Автоматичне погашення банком заборгованості після 29 жовтня 2007 року не свідчить про визнання боржником свого боргу та не може слугувати підставою для переривання позовної давності.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, яким надана оцінка судом першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374 , 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 липня 2018 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова складена 22 грудня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка