АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/845/18Головуючий по 1 інстанції - ОСОБА_1
Категорія: 50 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Карпенко О.В., Василенко Л.І.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_3;

відповідач ОСОБА_4;

представник відповідача ОСОБА_5;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Пироженка С.А., у залі Соснівського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення 20.03. 2018 року. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, - :

в с т а н о в и л а :

17.11.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з 09 лютого 2012 року по 02 липня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. З червня 2015 року старша донька ОСОБА_8, проживає з відповідачем.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 травня 2017 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Молодша донька ОСОБА_7, проживає з матір 'ю . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2015 року відповідача ОСОБА_4 зобовязано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 850 грн. щомісячно, починаючи з 15 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

У звязку із збільшенням розміру прожиткового мінімуму та тим, що за станом здоровя позивач не має можливості працювати, визначений судом розмір аліментів не дозволяє забезпечити матеріально дитину всім необхідним, тому виникла необхідність збільшити розмір аліментів з 850 грн. щомісячно, до 1 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник позовні вимоги збільшили та просили про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини ОСОБА_7, 23 квітня 2014 року наодження, до 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що судом першої інстанції не повністю з`ясовано обставини справи, а саме відповідач ОСОБА_4 не надав декларацію про доходи за 2016 рік. ОСОБА_3 посилається, що донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 фактично перебуває на повному утриманні ОСОБА_3, а кошти, які надає ОСОБА_9 в розмірі 850 грн. не достатні, при цьому не було проведено ніякої індексації з 2015 року відповідно до вимог закону. Суд не врахував стану здоров`я ОСОБА_3, яка щорічно по 3-4 рази перебуває на стаціонарному лікуванні в 1,2 та 3 лікарнях м. Черкаси з хронічною хворобою хребта. ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 01.03.2018 року та прийняти нове рішення. яким встановити розмір аліментів, починаючи з листопада 2017 року у розмірі 1500 грн. щомісячно і до досягнення повноліття ОСОБА_7

15 травня 2018 року від представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на адресу апеляційного суду Черкаської області надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначається, що ОСОБА_4 вважає, рішення суду першої інстанції законним, а апеляційна скарга ОСОБА_3 є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного районного суду м. Черкаси від 01.03.2018 року без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача, відповідача та представників сторін, які зявилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2015 року при визначенні розміру стягуваних аліментів, був врахований як матеріальний стан позивача, так і матеріальний стан відповідача, та враховано той факт, що відповідач працює приватним підприємцем і позивачем не доведено, що розмір його доходів збільшився. Також суд першої інстанції виходив з недоведеності позивача, стосовно того, що у відповідача ОСОБА_4 покращилося матеріальне становище та відсутності доказів, що позивач ОСОБА_3 не має можливості працювати та утримувати дитину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що, висновки суду є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та вимогам закону, а суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи з 09 лютого 2012 року по 02 липня 2015 року сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії 1- СР № 082742 від 09 лютого 2012 року.

Згідно даних копії свідоцтв про народження дітей, які наявні в матеріалах справи, від даного шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.2, 23).

Судом першої інстанції встановлено та вказано, що після розірвання шлюбу і на даний час донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з відповідачем ОСОБА_4. Місце проживання дитини визначено рішенням Черкаської міської ради виконавчого комітету від 05 червня 2015 року за № 574 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_8. Молодша донька ОСОБА_7, 23 квітня 2014 року проживає разом з позивачем -ОСОБА_3.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 травня 2015 року відповідача ОСОБА_4 зобовязано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 850 грн. щомісячно, починаючи з 15 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі даного рішення, відповідач ОСОБА_4 аліменти сплачує, що підтверджується довідкою-розрахунком Центрального відділу ДВС міста Черкаси від 10 липня 2017 року, з якої вбачається, що заборгованість по аліментах відсутня (а.с.51).

Із матеріалів справи також вбачається та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 травня 2017 року з позивача ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на користь відповідача ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_6, 08.10. ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно даних довідки-розрахунку Центрального відділу ДВС міста Черкаси від 10 липня 2017 року вбачається, що у ОСОБА_3 мається заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01 липня 2017 року становить 5 323 грн. 04 коп. (а.с.53).

Згідно даних довідки про доходи від 31 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_4 є субєктом підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування, і згідно поданих декларацій отримав за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року дохід на загальну суму 42 000 грн. (а.с.50).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобовязання піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже у вказаній статті наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який вірно вказав, що ухвалюючи рішення 14 травня 2015 року, судом при визначенні розміру стягуваних аліментів, був врахований як матеріальний стан позивача, так і матеріальний стан відповідача, і враховано що відповідач працює приватним підприємцем.

Доказів того, що після ухвалення рішення у відповідача ОСОБА_4 покращилося матеріальне становище з матеріалів справи не вбачається та позивачем ОСОБА_3 суду відповідних доказів не надано.

Суд першої інстанції вірно надав оцінку наявним у справі доказам і врахував щодо посилання позивача ОСОБА_3 у позовній заяві на те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення та збільшення їх розміру.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" у 2018 році встановлені наступні розміри: прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Отже, виходячи з даних вимог закону, судом першої інстанції вірно встановлено, що розмір стягнутих з відповідача ОСОБА_4 аліментів на користь позивача ОСОБА_3 в сумі 850 грн. не є меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який, дослідивши обставини справи, дійшов вірного висновку, не прийнявши доводи ОСОБА_3, оскільки вказані доводи не відносяться до безумовних підстав для зміни (збільшення) розміру аліментів, оскільки такий розмір аліментів (не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) передбачено для всіх дітей, без врахування матеріального стану їх батьків чи інших обставин.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який поставився критично до посилань позивача на ту обставину, що за станом свого здоровя вона не має можливості працювати, оскільки жодних підтверджуючих документів щодо витрачання коштів на своє лікування до суду не надано, а надані медичні документи про наявність у неї хвороб, не підтверджують неможливості працювати або звільнення від праці. Будь-яких підтверджуючих відомостей про те, що позивач ОСОБА_3 є непрацездатною особою до суду першої інстанції не було надано.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, оскільки доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції і є аналогічними, та їм дана належна оцінка судом, а особою, яка подає апеляційну скаргу висновки суду не спростовуються .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи надані сторонами докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення доводів апеляційної скарги.

Виходячи з вищевикладеного, не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права та залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи.

Отже, доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким дана належна оцінка, не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню колегією суддів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять субєктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення .

Керуючись ст.ст. 35, 258, 367, 368, 374,375 , 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Карпенко О.В.

ОСОБА_10

Повний текст постанови виготовлений 18 травня 2018 року.