П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року м.Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/16780/17

Номер провадження 22-ц/804/694/18

Донецький апеляційний суд у складі суддів: Ткаченко Т.Б. (суддя - доповідач), Гаврилової Г.Л., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

Сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», назва якого змінена на Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2018 року, у складі судді Соловйова О.Л.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», назва якого змінена на Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», назва якого змінена на Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або - Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просило стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 вересня 2008 року у розмірі 60607,05 грн.

В мотивування позову зазначило, що відповідно до договору № б/н від 17 вересня 2008 року (далі - Кредитний договір) ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 740 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому було збільшено, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав кредит відповідачу, а останній не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач, станом на 30 листопада 2017 року, має заборгованість 60607,05 грн., яка складається з наступного: 7 188 грн.14 коп. - заборгованість за кредитом, 48106 грн. 67 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1950 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2862 грн. 24 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2018 року, з внесеними на підставі ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 25 вересня 2018 року в нього виправленнями описки, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17 вересня 2008 року за тілом кредиту у розмірі 7 188,14 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 48106,67 грн. 67 коп. та судовий збір у розмірі 1459,84 грн., а всього стягнуто 56 754 грн. 65 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Зокрема зазначають, що між Банком та ОСОБА_3 кредитний договір не укладався, остання підписала тільки анкету-заяву про приєднання до умов надання банківських послуг з КБ «ПРИВАТБАНК». Умови та Правила надання банківських послуг не підписувала, у зв'язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами договору.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Універсальна» базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання заяви-анкети складала 3% на місяць. Банком неодноразово змінювалась відсоткова ставка, зокрема у сторону збільшення, але позивач не направляв, а відповідач жодних повідомлень банку про зміну в односторонньому порядку умов кредитного договору не отримувала.

Під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до Банку з позовом про розірвання кредитного договору були надані відомості про отримання позивачем трьох карток, остання з яких має термін дії до листопада 2017 року.

Судом не прийнято до уваги ті обставини, що враховуючи строк звернення Банку до суду з позовом 18 грудня 2017 року, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором за період з 18 грудня 2014 року по 30 листопада 2017 року виходячи із 36 % відсотків ставки на рік згідно умов договору, оскільки відповідач не була повідомлення на зміну відсоткової ставки та згоду на зміну цього розміру не давала.

Враховуючи, що відповідачем за наведений період в рахунок погашення процентів сплачено 6795,66 грн., тому заборгованість за процентами становить 589,40 грн., за кредитом -6844,36 грн., а всього 7433,76 грн.

На виконання положень ст.360 ЦПК України позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст.207, 640 УК України, та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови підвищення процентної ставки. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість проводити зміни Тарифів та інших умов договору. Банк відповідно до умов договору та правил надання банківських послуг при зміні відсоткової ставки направляв відповідачу смс-повідомлення, натомість, відповідач не звертався до Банку із письмовими заявами про розірвання договору.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та її представник - ОСОБА_4 пояснили, що кредитний договір між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 не укладався, Відповідач підписала тільки анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в КБ «ПРИВАТБАНК», а тому їх неможливо вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору. Крім того, ці правила, всупереч ст. 525, 526, 530 ЦК України, передбачають можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Відповідач, крім листів банку з погрозами щодо реалізації майна в рахунок погашення боргу, жодних повідомлень, листів від Банку про зміну умов кредитного договору не отримувала. Банком надано до матеріалів справи відомості про направлення смс-повідомлень, але відповідач їх не отримувала, вказаним номером телефону не користується протягом восьми років. Пояснили також, що з надоного до позову розрахунку заборгованості вбачається, що платіж від 23 січня 2015 року на суму 933,73 грн. не зараховано банком на погашення заборгованості.

Представник позивача - ОСОБА_7 в апеляційному суді надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу. Між Банком та відповідачем був укладений договір приєднання, вона ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, підписав заяву, в якій зазначено, що вона з ними ознайомлена. Після укладення договору відповідач користувалась кредитними коштами, неодноразово отримувала перевипущену платіжну карту, строк дії останньої становить 30 листопада 2017 року, та до 24 травня 2016 року вносила кошти на погашення кредиту. Про зміну відсоткової ставки Банк двічі проінформував ОСОБА_3 шляхом направлення смс-повідомлення на номер телефона, зазначений в договорі. Про зміну номеру телефона відповідач Банк не повідомляв. Сплачені відповідачем кошти на погашення кредиту за цим договором були зараховані Банком. Відповідачем 23 січня 2015 року внесено 933,73 грн. на платіжну карту, яка за цим договором не перевипускалася.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача та її представника - ОСОБА_4, які просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, заперечення представника позивача - ОСОБА_7, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості за кредитом, за відсотками за користування кредитом та судового збору зміні з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 17 вересня 2008 року Банк уклав з ОСОБА_3 договір б/н, на підставі якого остання, ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг та підписавши анкету-заявку про приєднання до них, отримала кредитну карту зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 740 грн., який в подальшому було збільшено, та зі сплатою 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9 - 16).

Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3% в місяць або 36 % на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Крім цього зазначені обставини були предметом судово розгляду та рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про розірвання кредитного договору було відмовлено.

Відповідач умови повернення кредиту належним чином не виконувала, згідно розрахунку Банку, станом на 30 листопада 2017 року, утворилась заборгованість в розмірі 60 607 грн. 05 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 7 188 грн. 14 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом 48106 грн .67 коп., заборгованості з пені, комісії за користування кредитом у розмірі 1950 грн., штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та штрафу в розмірі 2862 грн. 24 коп. (процентна складова) (а.с.5 - 8).

Довідкою № 30.1.0.0/2 -2017219/496 від 10 травня 2018 року підтверджується, що відповідач в рамках кредитного договору б/н від 17 вересня 2008 року, отримувала перевипущені кредитні картки № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4, строк дії останньої до 30 листопада 2017 року (а.с.89).

Згідно з матеріалами справи відповідач ОСОБА_3 зареєстрована та проживає на території міста Маріуполя.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитом, за відсотками за користування кредитом, суд дійшов висновку, що на час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3 процента в місяць або 36 % на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку та повністю узгоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг. Зазначені обставини були предметом судового розгляду та судовим рішенням відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову про розірвання кредитного договору.

Частково відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є громадянином України, який зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним з ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені та штрафів є необґрунтованим.

З висновком суду в частині розміру заборгованості за кредитом, за процентами за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача на користь Банку, колегія суддів не може погодись виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

З копії анкети -заяви від 17 вересня 2008 року, підписаної ОСОБА_3 вбачається, що відповідач висловила свою згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна». Крім цього підтвердила своїм підписом згоду з тим, що заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані позивачем у письмовому вигляді, також підтверджується відповідним підписом відповідача.

Згідно з пунктом 3.1 Умов та правил для надання банківських послуг (далі- Умови та правила) послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту карти, їх вид та строк дії визначено в заяві та у Пам'ятці клієнта, підписанням заяви банк і клієнт укладають договір про надання банківських послуг.

Пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил передбачено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який час змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно з пунктом 9.12 Умов та правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Згідно п.3.1.1. розділу ІІ Правил користування платіжною карткою передбачено строк дії картки зазначений на лицевій стороні Карти (місяць, рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Пунктом 3.1.3 розділу ІІ Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії картки банком видається нова картка (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій за картрахунком.

Особовим рахунком, відкритим на ім'я ОСОБА_8 у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтверджується, що за кредитним договором від 17 вересня 2008 року банком встановлювався кредитний ліміт з 17 вересня 2008 року у розмірі 250 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався, та з 19 серпня 2015 року встановлений у розмірі 7190 грн.(а.с 83 - 87).

Довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтверджується, що ОСОБА_3 згідно кредитного договору б/н від 17 вересня 2008 року отримано картки № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, при цьому строк дії останньої до останнього дня місяця 11.2017 року.

Факт отримання зазначених карток, з терміном дії останньої 30 листопада 2017 року, за даним кредитним договором, відповідач та її представник не заперечували.

Вказаними платіжними картками відповідач постійно користувалася шляхом зняття грошових коштів та поповнення рахунку, про що свідчать, знімок відповідної сторінки з програмного комплексу, встановленого у банку, та виписка за її особовим рахунком ,з яких вбачається, що останнє зняття кредитних коштів відповідач здійснила 28 червня 2014 року, шляхом розрахунку в торговій мережі, після чого періодично, з невеликими інтервалами у часі, до 24 травня 2016 року вносила кошти в рахунок погашення заборгованості (а.с.83 - 87, 111 -126).

Отже, підписавши 17 вересня 2008 року анкету-заяву, ОСОБА_3 дала свою згоду на те, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надала.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що 17 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який банком був збільшений до 7190 грн, зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Цей договір виконувався сторонами, відповідач користувалася кредитними коштами.

У зв'язку з цим не заслуговують на увагу наведені ОСОБА_3 та її представником у апеляційній скарзі доводи про те, що договір на отримання кредиту вона не укладала.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Спірний договір від 17 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідачем не оспорювався і не визнавався у судовому порядку недійсним. Відповідно до пояснень сторін, ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про розірвання договору, а не про визнання його недійсним.

Пунктами 5.3., 5.4. Правил користування платіжною карткою визначено, що строк та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам з встановленням мінімального обов'язкового платежу визначена в пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, визначену тарифами, та частину заборгованості по кредиту. Строк та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без встановлення мінімального обов'язкового платежу виконується в наступному порядку: - строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, визначеного в платіжній картці (в полі MONTH).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Враховуючи положення ст. 257 ЦК України, ті обставини, що строк дії виданої відповідачу кредитної картки за договором від 17 вересня 2008 року закінчився 30 листопада 2017 року, Банк скористався своїм правом на позов 19 грудня 2017 року (а.с.23), тобто до спливу трирічного строку позовної давності, а відповідач періодично, до 24 травня 2016 року вносила кошти на погашення кредиту, підстав вважати, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом не можна. Доводи апеляційної скарги, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість в межах трирічного строку, а саме з 18 грудня 2014 року по 30 листопада 2017 року, є неспроможними.

Вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 7188,14 коп., яка складається з поточної та простроченої заборгованості відповідно 6844,36 грн. та 343,78 грн., ґрунтуються на нормах матеріального права та підтверджуються належними доказами.

Перевіряючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по процентам, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині розміру стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає зміні, виходячи з наступного.

Встановлено, що з 17 вересня 2008 року по 30 листопада 2017 року між сторонами існували кредитні правовідносини, які передбачали виконання боржником певних дій по поверненню кредитних коштів та оплаті процентів за користування наданим кредитом за кредитною карткою з кінцевим строком дії - листопад 2017 року.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості в частині нарахування процентів вбачається, що відповідачу проценти за користування кредитом за період до 31 березня 2015 року нараховувались в межах узгодженої відсоткової ставки 36 процентів річних, та станом на вказану дату заборгованість за процентами за користування кредитом становила 2001,64 грн., а з 01 квітня 2015 року по 30 листопада 2017 року нарахування процентів за користування кредитом відбулося за ставкою 43,20 процентів річних (а.с.7, 8).

Колегія суддів вважає, що вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами за підвищеною процентною ставкою з 01 квітня 2015 року є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У ч. 4 цієї статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної ставки банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила), реєстроване поштове відправлення - це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Дослідивши наданні позивачем Умови та правила надання банківських послуг, колегія суддів вважає, що зміна тарифного плану через SMS-повідомлення не може бути прийнята до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Цими Умовами (п.5.3) встановлено обов'язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по рахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять.

При цьому матеріали справи не містять доказів, що відповідач була належним чином повідомлена про зміну тарифного плану та умов обслуговування рахунку.

Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем смс-повідомлень про зміну відсоткової ставки та погодження нею зміненого розміру процентної ставки в бік збільшення. Більш того, в апеляційному суді відповідач пояснила, що телефоном, по якому відповідно до пояснень представника позивача в апеляційному суді направлялися повідомлення, вона не користується на протязі восьми років.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою ст. 1048 ЦК України встановлено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оскільки позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати позичальника ОСОБА_3 про зміну відсоткової ставки з 01 квітня 2015 року, розрахунок заборгованості по процентам за період з 01 квітня по 30 листопада 2017 року підлягає коригуванню, виходячи із процентної ставки 36% на рік згідно умов договору.

За вказаний період, а саме за 974 днів прострочення, розмір заборгованості за процентами із урахуванням первісно встановленої ставки 36% річних складає 7001,25 грн. (7188,14 грн. х 36 : 100 : 360 х 974 = 7001,25 грн.).

При цьому із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем за цей період в рахунок погашення заборгованості сплачено 5154,39 грн.

Згідно ст.534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Отже, внесені відповідачем кошти в сумі 5154,39 грн. підлягають зарахуванню на погашення процентів, та розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, який підлягає стягненню з відповідача на користь Банку, становить 3848,50 грн.( 2001,64 грн. + 7001,25) - 5154,39 грн. = 3848,50 грн.).

Доводи відповідача та її представника щодо незарахування на погашення заборгованості за кредитним договором 933 грн. 73 коп. (а.с.48) не заслуговують на увагу, оскільки зазначена сума внесена на рахунок/карту 8800 **** **** 9876, тоді як за спірним договором карта з таким номером на ім'я відповідача не видавалася.

З урахуванням розміру процентів, які підлягають стягненню з відповідача, сума заборгованості ОСОБА_8 за кредитним договором від 17 вересня 2008 року складається з заборгованості за кредитом - 7188,50 грн. та заборгованості за процентами - 3848,50 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрована та проживає на території міста Маріуполя, визначеному у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Враховуючи те, що відповідач є громадянином України, яка зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним з ним договором нараховувати заборонено, а тому судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позову банку в частині стягнення пені у розмірі 1950,00 грн., штрафу в розмірі 500 грн.(фіксована частина) та штрафу в розмірі 2862,24 коп.(процентна складова).

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов банку задоволено на 18,2% (11036,641 х 100 : 60607,05), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції 291,20 грн. (1600 х 18,2%).

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині стягнення розміру заборгованості за кредитом, за процентами за користування кредитом та судового збору підлягає зміні.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2018 року в частині стягнення заборгованості за кредитом, відсотками за користування кредитом і судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 17.09.2008 року: за кредитом 7 188 (сім тисяч сто вісімдесят вісім) гривень 14 копійок, за відсотками за користування кредитом 3848 (три тисячі вісімсот сорок вісім) гривень 50 копійок та судовий збір 291 гривень 20 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Г.Л. Гаврилова

С.А. Попова

Повний текст постанови складений 22 грудня 2018 року.

Суддя Т.Б.Ткаченко