Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 грудня 2018 року

м. Одеса

Справа № 2/1519/8565/11

Провадження № 2/521/160/18

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Ардаковська А.О.,

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_2

Представник ОСОБА_3

Відповідач Малиновська Районна адміністрація Одеської міської ради

Відповідач - Департамент міського господарства Одеської міської ради

Представник ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_7

Представник ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_9

Третя особа - ОСОБА_10

Третя особа - Одеська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, третя особа: ОСОБА_10, Одеська міська рада, про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання ордеру, розпорядження, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу недійсними, витребування майна, усунення перешкод в користуванні житлом, визнання права користування житлом, виселення та вселення,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, третя особа: ОСОБА_10, Одеська міська рада про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання ордеру, розпорядження, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу недійсними, витребування майна, усунення перешкод в користуванні житлом, визнання права користування житлом, виселення та вселення, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини.

ОСОБА_11 з вересня 1998 року проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сімєю з ОСОБА_12 до дня його смерті - 01.02.2008 року, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах. Зазначені особи вели спільне господарство, купували та користувалися спільним майном, при цьому ані позивачка, ані покійний ОСОБА_12 не перебували у будь-якому іншому шлюбі. Шлюб ОСОБА_12 з ОСОБА_1, зареєстрований 12.08.1978 року припинено у 1980 - 82 роках; після припинення шлюбу 27 березня 1982 року ОСОБА_12 одноособово вселився у спірну квартиру; колишня дружина ОСОБА_12 згодом вийшла заміж за іншого чоловіка, народила у цьому другому шлюбі доньку.

Після смерті ОСОБА_12 після його поховання ОСОБА_11 продовжувала проживати у ІНФОРМАЦІЯ_2, але під час перебування у лікарні з 28 лютого по 26 березня 2008 року, спірній квартирі, безпідставно, Розпорядженням Малиновської районної адміністрації від 06.03.2008 року надано статус службової; в квартиру у якості користувача службовим житлом вселилася майстер КП ЖКС «Черемушки» ОСОБА_6; вже 19.03.2008 року квартира виключена з числа службових, повернута до загального житлового фонду; Розпорядженням органу приватизації - Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради від 21.03.2008 року № 210441 спірна квартира безпідставно, без згоди особи, яка постійно проживала у зазначеній квартирі, передана у власність громадянці ОСОБА_13.

Розпорядження органу приватизації та передача спірної квартири у власність ОСОБА_6 порушили права ОСОБА_11 на житло.

Зі змісту копій документів, наданих суду представником відповідачки, вбачається, що ОСОБА_13 13 червня 2008 року продала приватизовану нею спірну квартиру громадянину ОСОБА_14 ОСОБА_10, який у свою чергу 14 лютого 2011 року перепродав квартиру громадянці ОСОБА_15, яка в даний час згідно Акту КП ЖКС «Черемушки» від 20.3.2015 року проживає у значеній квартирі разом з громадянином ОСОБА_16.

Відповідачі ОСОБА_17 районна адміністрація Одеської міської ради, Департамент міського господарства Одеської міської радипорушили приписи законів, а саме: статті 1, 6, 9, 61, 58, 64, 71, 118 Житлового кодексу, залишили поза увагою вимоги статті 29 Цивільного кодексу, порушили приписи статей 1, 5, 8 закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а інші відповідачі і третя особа ОСОБА_10 уклали договори купівлі-продажу спірної квартири, які суперечать вимогам закону, а саме і втому числі приписам статті 658 ЦК, і на підставі статей 215, 203 ЦК мають наслідок визнання цих договорів недійсними.

Після остаточного визначення із позовними вимогами ОСОБА_11 просила суд встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 з ОСОБА_12, померлим 01.02.2008 року з вересня 1998 року по день смерті ОСОБА_12; визнати ордер серії МР № 1640 від 11 березня 2008 року про надання квартири № 53 житлового будинку № 52 по вулиці Генерала Петрова в місті Одесі Мінуліній ОСОБА_18 недійсним; визнання розпорядження органу приватизації № 210441, виданого 21.03.2008 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного Одеської міської ради і передачу квартири № 53 житлового будинку № 52 по вулиці Ген. Петрова в місті Одесі у власність ОСОБА_6 недійсним; визнати свідоцтво № 3-26910 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6 недійсним; визнати договір купівлі-продажу квартири № 53 житлового будинку № 52 по вулиці Ген. Петрова в місті Одесі, укладений 13 червня 2008 року громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_10 і договір купівлі-продажу цієї квартири, укладений 14 лютого 2011 року громадянами ОСОБА_10 т ОСОБА_15 № 309 від 14.02.2011 року недійсними; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_15 ОСОБА_19 квартиру № 53 житлового будинку № 52 по вулиці Генерала Петрова в місті Одесі, повернути зазначену квартиру до житлового фонду місцевих рад, у відання Одеської міської ради і визнати наймачем цієї квартири ОСОБА_2; усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою № 53 житлового будинку № 52 по вулиці Ген. Петрова в місті Одесі шляхом виселення із зазначеної квартири громадян ОСОБА_15 та ОСОБА_16; визнати за ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням - квартирою № 53 житлового будинку № 52 п вулиці Ген. Петрова в місті Одесі; вселити ОСОБА_2 у квартиру № 53 житлового будинку № 52 по вулиці Ген. Петрова в місті Одесі.

Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судових засіданнях заперечував проти поданої позовної заяви, зазначаючи, що ОСОБА_2 не набула право користування спірною квартирою, оскільки не довела факт проживання однією сімєю з ОСОБА_12, а тому не вбачається можливість задоволення всіх інших вимог. В подальшому представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи за відсутності представника Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 надала до суду заяву. За якою вказала, що оспорюваний ордер серії МР № 1640 вона отримала 11.03.2008 р. Свідоцтво про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, отримане нею 21.03.2008 р. Вказала, що проживала в зазначеній квартирі до травня 2018 р., коли вона була нею відчужена. Щодо того, хто проживав в даній квартирі до і після неї, їй нічого не відомо. Просила розглядати справу у її відсутність, у задоволенні позову просила відмовити повністю.

Представник ОСОБА_15 ОСОБА_20 С.Л. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність відповідними доказами, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Решта відповідачів та треті особи в судове засідання не зявилися, повідомлялися у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, допитавши свідків, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.

01.02.2008 р. помер ОСОБА_12, що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-ЖД № 138744, який проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Вказана квартира входила до житлового фонду комунальної власності та приватизована на момент смерті ОСОБА_12 не була, а померлий в ній проживав та був наймачем цього жита.

Після смерті ОСОБА_12 інших зареєстрованих осіб, членів сім'ї наймача або інших осіб, які б мали право на користування (проживання) у вказаній квартирі не було (а. с. 49, 50 т. 2), у зв'язку з чим вона була повернута на облік Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (а. с. 53-54, т. 2). Розпорядженням Голови Малиновської РА ОМР № 135/01-06 від 06.03.2008 р. вільна квартира за адресою: АДРЕСА_3 була включена до числа службових та видано ордер на неї майстру виробничого цеху відділу КП «ЖКС «Черьомушки» ОСОБА_6 (а. с. 45-48, т. 2).

Розпорядженням Малиновської РА ОМР № 158/01-06 від 19.03.2008 р. спірна квартира виключена зі складу службових та залишена для проживання ОСОБА_6 на умовах договору найму. Розпорядженням органу приватизації - Управлінням житлового-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу ОМР № 210441 від 21.03.2008 р. прохання наймача задоволено та передано у приватну власність займану нею квартиру, на підставі якого УЖКГ та ПЕК ОМР видано свідоцтво про право власності на житло від 21.03.2008 р. на ім'я ОСОБА_6 на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 100-105, т. 1).

На підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_21, посвідченого 29.05.2008 р. за р. № 2144 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_22, ОСОБА_21 отримала право власності на вищевказану квартиру за зареєструвала його за собою в КП «ОМБТІ та РОН» під № 50 в кн. 654пр-39.

За договором купівлі-продажу від 13.06.2008 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_22 під р. № 2366, ОСОБА_21 продала квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_10, який також зареєстрував за собою право власності на неї в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 04.07.2008 р.

На підставі договору купівлі-продажу укладеного 14.02.2011 р., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_23 за р. № 309, ОСОБА_7 отримала право власності на спірну квартиру. Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачкою КП «ОМБТІ та РОН» під № 50 в кн. 764пр-50.

ОСОБА_2 зверталася до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сімєю зі спадкодавцем більше пяти років. Рішенням суду від 23 січня 2009 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Представник відповідачки ОСОБА_7 оскаржила рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.01.2009 року, апеляційний суд Одеської області поновив строки оскарження і 28.11.2016 року постановив ухвалу, якою рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.01.2009 року - скасував, заяву ОСОБА_24 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю з ОСОБА_12 залишив без розгляду.

З цих підстав ОСОБА_24 була подана позовна заява.

Щодо встановлення факту спільного проживання.

Порядок надання в користування, вселення та проживання в жилих

приміщеннях державного або комунального житлового фонду врегульований ЖК

України.

Ст. ст. 58, 61, 65 ЖК України визначено, що ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Згідно постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.04.1985 р. (із змінами і доповненнями) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

На підтвердження факту проживання ОСОБА_2 однією сім'єю з ОСОБА_12 та проживання нею в квартирі за адресою: АДРЕСА_3, позивачка посилається на показання свідків ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27 та показання самої позивачки, допитаної в якості свідка.

Свідок ОСОБА_25 (працював разом із померлим ОСОБА_12В, та за його свідченнями був кращим другом померлого) при його допиті як свідка під головуванням судді Мурзенка М.В. повідомив суду, що «ОСОБА_12 проживав років приблизно п'ять з жінкою на ім'я ОСОБА_25, про яку він не пам'ятає нічого, і яку померлий не називав дружиною, а натомість інколи називав своєю жінкою», на питання суду щодо часового проміжку цих подій свідок відповів, що «не пам'ятає, здається вже не існувало Радянського Союзу». При повторному допиті під головуванням судді Гуревського В.К. Сколозубов В.І. повідомив, що «позивачку знає як дружину померлого, познайомились вони на початку 2000-х років, проживали у позивачки десь по вулиці Гайдара, потім переїхали». На питання представника відповідача - ОСОБА_8 про те, наскільки близько спілкувався свідок з померлим, ОСОБА_25 відповів, що дуже близько, однак питання особистого життя, ведення господарства та інші обставини не обговорювали.

Свідок ОСОБА_26 пояснила, що є донькою ОСОБА_2, проживала зі своєю рідною сестрою у квартирі ОСОБА_12 протягом кількох років в середині 2000-х років.

Свідок ОСОБА_27 назвалась матір'ю померлого ОСОБА_12, однак при її допиті було з'ясовано, що вона є дружиною його батька, а не матір'ю, та пояснила суду, що пам'ятає, що померлий проживав у ОСОБА_2 з її дітьми.

Допитана за її згодою у якості свідка позивач ОСОБА_2 пояснила, що проживала з 1998 року по 2001 рік разом з ОСОБА_12 в квартирі її колишнього чоловіка АДРЕСА_4, а після того, як їх вигнали з цієї квартири, вони всією родиною у складі позивачки, її двох дочок, сина, а також ОСОБА_12 переїхали до спірної квартири. В той самий час, в позовній заяві ОСОБА_2 вказує, що вона вселилась як член сім'ї наймача в квартиру за адресою: АДРЕСА_3 в 1998 році після знайомства з ОСОБА_12, в якій вони постійно проживали і вели спільне господарство.

Під час перебування у лікарні з 28 лютого по 26 березня 2008 року, що підтверджується довідкою Міської клінічної лікарні (а. с. 33, т. 4), спірній квартирі, безпідставно, Розпорядженням Малиновської районної адміністрації від 06.03.2008 року надано статус службової; в квартиру у якості користувача службовим житлом вселилася майстер КП ЖКС «Черемушки» ОСОБА_6; уже 19.03.2008 року квартира виключена з числа службових, повернута до загального житлового фонду; Розпорядженням органу приватизації - Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради від 21.03.2008 року № 210441 спірна квартира безпідставно, без згоди особи, яка постійно проживала у зазначеній квартирі, передана у власність громадянці ОСОБА_13.

Квартира були відкрита, речі винесені та їх місцезнаходження позивачу невідоме.

Позивач поховала ОСОБА_12, отримала свідоцтво про смерть.

На питання щодо причин не оформлення шлюбних відносин між ОСОБА_12 та ОСОБА_2 протягом десяти років, відсутності реєстрації місця проживання позивача за адресою проживання ОСОБА_12, небажання приватизувати спірну квартиру позивач повідомила, що ОСОБА_12 бажав, щоб буле справжнє весілля, але коштів на це не вистачало. Вони вважали, що реєстрація не є обовязковою.

Щодо причин реєстрації місця проживання позивача протягом останніх 20 років за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_5, позивач повідомила, що вона ніколи не була власницею цієї квартири, квартира свого часу була продана, нові власники (ОСОБА_28, ОСОБА_29 з 2000 р.) не ставили перед нею питання про зняття з реєстраційного обліку, будь-яких заяв з цього приводу до суду не подавали.

Ніхто із свідків також не зміг відповісти на питання щодо причин не оформлення шлюбних відносин між ОСОБА_12 та ОСОБА_2 протягом десяти років, відсутності реєстрації місця проживання позивачки за адресою проживання ОСОБА_12, небажання приватизувати спірну квартиру та причин реєстрації місця проживання позивача протягом останніх 20 років за адресою: АДРЕСА_5.

В матеріалах справи наявні письмові докази, які свідчать про проживання ОСОБА_12 наодинці у спірній квартирі, а саме: довідка про склад сім'ї та прописку (а. с. 49, т. 2), копія паспорту ОСОБА_2 та довідка з Центрального адресного бюро (а. с. 162, т. 1).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надала жодного достовірного доказу ані спільного проживання нею у спірній квартирі з ОСОБА_12, ані законності такого проживання і його оформлення.

Таким чином, суд вважає, що оскільки ОСОБА_2 не отримувала ордеру на спірну квартиру, не укладала договору найму цієї квартири, ніколи не була там зареєстрована, не була членом сім'ї наймача ОСОБА_12, не отримувала письмової згоди наймача на вселення до квартири за адресою: АДРЕСА_3, не довела факт спільного проживання без реєстрації шлюбу, а за таких обставин не набувала права користування спірною квартирою, а набула право користування квартирою № 75 в будинку № 24 по вул. Валентини Терешкової (теперішня ОСОБА_30) в м. Одесі, в якій тривалий час (більше 20 років) зареєстрована.

Щодо визнання недійсними ордеру, розпорядження та свідоцтва про право власності.

Позивач заявляє вимоги про визнання недійсними ордеру серії МР № 1640 від 11.03.2008 р. про надання квартири ОСОБА_6, розпорядження органу приватизації № 210441 від 21.03.2008 р., видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу ОМР; свідоцтва про право власності на квартиру № 3-26910. При цьому не вказує, які саме норми права були порушені при видачі цих документів, які фактичні підстави для визнання їх недійсними. На питання представника відповідача стосовно правового обґрунтування цих вимог представник позивачки в судовому засіданні відповів, що квартира АДРЕСА_6 не була вільна, а отже компетентні органи не мали права видавати відповідні розпорядчі документи.

Щодо визнання договорів купівлі-продажу квартири від 13.06.2011 р., укладеного між: ОСОБА_6 та ОСОБА_10 та договору купівлі-продажу квартири № 309 від 14.02.2011 р., укладеного між та ОСОБА_7 та ОСОБА_10 недійсними.

Договору купівлі-продажу квартири від 13.06.2011 р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 не існує, оскільки 13.06.2008 р. було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_22, між ОСОБА_21 та ОСОБА_10, а 14.02.2011 р. укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_7 та ОСОБА_10, що було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_23

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивач не вказує на жодне порушення вказаних норм діючого законодавства при укладенні оспорюваних договорів купівлі-продажу та жодним чином не обґрунтовує свою позовну вимогу про визнання договорів недійсними. Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину.

Щодо права ОСОБА_7 на спірну квартиру.

ОСОБА_7 на час розгляду справи є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_3, на підставі нотаріально посвідченого відплатного договору, право власності за нею зареєстровано у встановленому законом порядку, вільно користується своєю власністю з 2011 року.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Спірну квартиру ОСОБА_7 придбала у ОСОБА_10, будь-яких заборон чи обтяжень квартира не мала, про що свідчить відсутність записів у відповідних розділах Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Таким чином, відповідачка є добросовісним набувачем квартири за адресою: АДРЕСА_3.

Витребувати майно із чужого незаконного володіння може лише власник майна, яким ОСОБА_2 ніколи не була, не отримувала і права користування спірною квартирою. Першим власником майна є територіальна громада міста ОСОБА_1, яка не заявляє жодних претензій щодо незаконності вибуття з її власності спірної квартири.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1.ч 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 203, 204, 215, 387, 388 Цивільного кодексу України, ст. ст. 58, 61, 65, 106 Житлового кодексу України, ст. ст. 13, 81, 95, 109, 263, 265, 272, 354 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 (м. Одеса, вул. Героїв Крут (ОСОБА_31), 24, кв.75, фактично проживає: ІНФОРМАЦІЯ_4 кор. 2 кв. 11, реєстр. № НОМЕР_1) до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 22, ), Департаменту міського господарства Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Успенська, 83/55, ), ОСОБА_6 (м. Одеса, вул. Радісна, 19, реєстр. № НОМЕР_2), ОСОБА_7 (АДРЕСА_7, реєстр. № НОМЕР_3), ОСОБА_9 (Одеська обл., Біляївський р-н, с. Дачне, вул. Спортивна, 3а, реєстр. номер та паспортні дані відсутні), третя особа: ОСОБА_10 (АДРЕСА_3, реєстр. № НОМЕР_4), Одеська міська рада (м. Одеса, пл. Думська, 1, ) про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання ордеру, розпорядження, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу недійсними, витребування майна, усунення перешкод в користуванні житлом, визнання права користування житлом, виселення та вселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Рішення суду у повному обсязі складено 22 грудня 2018 року.

СУДДЯ: Гуревський В.К.

22.12.18