Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 522/24655/16-ц

провадження № 61-18св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року у складі судді: Свяченої Ю. Б. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року у складі суддів: Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди в розмірі 19 423,15 грн, а також суму судового збору у розмірі 1 378 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 травня 2016 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Тойота» д/н НОМЕР_1, по вул. Пироговська, 19 в м. Одесі не витримав безпечної дистанції руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Рено» д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, що призвело до механічних ушкоджень цих автомобілів. Вина водія ОСОБА_1 в ДТП підтверджується довідкою УПП НП в м. Одесі України від 21 червня 2016 року та постановою Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2016 року.

Позивач зазначав, що оскільки автомобіль «Тойота» д/н НОМЕР_1 був застрахований ПрАТ «СК «ВУСО» згідно договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №АЕ/2786923 від 17 липня 2015 року, позивач сплатив на рахунок особі, яка надавала послуги з ремонту пошкодженого автомобіля «Рено» д/н НОМЕР_2, грошову суму у розмірі 19 423,15 грн. Таким чином, у позивача після виплати страхового відшкодування виникло право вимоги до винної особи щодо відшкодування завданої шкоди у розмірі 19 423,15 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ВУСО» суму матеріальної шкоди в розмірі 19 423,15 грн та суму судового збору у розмірі 1 378,00 грн.

Рішення мотивовані тим, що ОСОБА_1 у порушення підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не подав страховику письмове повідомлення про ДТП.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

На обґрунтування касаційної скарги зазначає, що суди неправильно застосували статтю 27 Закону України «Про страхування», статтю 993, частину першу статті 1191, статтю 1188 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України. Також зазначає, що суди неправильно застосували підпункт «г» 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та проігнорували висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284-цс15, від 30 березня 2016 року у справі № 6-186цс16, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2018 року справа призначена до судового розгляду.

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 12 травня 2016 року ОСОБА_1, рухався по вул. Пироговська, 19 в м. Одеса, керуючи автомобілем «Тойота» д/н НОМЕР_1, не витримав безпечної дистанції руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Рено» д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

У результаті ДТП автомобіль «Рено» д/н НОМЕР_2 отримав механічні ушкодження, що було зафіксовано працівниками НП та підтверджується відповідною довідкою УПП НП в м. Одесі України від 21 червня 2016 року, актом огляду ТЗ від 16 травня 2016 року та звітом про оцінку колісного транспортного засобу №16/6/315/673495 від 08 червня 2016 року.

Суди встановили, що вина водія ОСОБА_1 в ДТП підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2016 року, якою відповідач був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

17 липня 2015 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 був укладений договір страхування наземного транспортного засобу №АЕ/2786923 (далі - договір страхування), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією автомобіля «Тойота» д/н НОМЕР_1. Згідно п. 5.2. договору страхування підставою для визначення розміру збитків є рахунок станції СТО, рекомендованої страховиком.

Згідно платіжного доручення №12124 від 27 липня 2016 року та страхового акту №4017-24 від 27 липня 2016 року вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Рено» д/н НОМЕР_2 склала 21 313,74 грн, але позивач узгодив суму відновлювального ремонту з потерпілим, яка склала 19 423,15 грн.

На підставі заяви страхувальника від 21 липня 2016 року та страхового акту №4017-24 від 27 липня 2016 року, ПрАТ «СК «ВУСО» перерахувало на рахунок особи, яка здійснювала ремонт пошкодженого автомобіля, в рахунок відшкодування збитків грошові кошти у розмірі 19 423,15 грн.

При задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, із яким погодився апеляційний суд, зробив висновок, що в порушення підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_1 не надав ПрАТ «СК «ВУСО» повідомлення про ДТП, встановленого МТСБУ, зразка. Також суди зазначили, що під час здійснення дзвінка на гарячу лінію ПрАТ «СК «ВУСО» ОСОБА_1 І повідомив, що він особисто жодних тілесних ушкоджень не отримав та госпіталізований не був та уповноважена особа ПрАТ «СК «ВУСО» (диспетчер) неодноразово наголошувала на необхідності подати страховику письмове повідомлення про ДТП протягом трьох днів, яке так і не було подано ОСОБА_1 Тому вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 як винної в ДТП особи суму матеріальної шкоди в розмірі 19 423,15 грн є обґрунтованими.

Проте із такими висновками погодитися неможливо, з наступних підстав.

У підпункті «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов'язаннях.

Це узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16.

Отже, встановивши, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сама страхова компанія відповідача його визнала, узгодила із потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його, висновки судів про те, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред'явлення регресного позову, не ґрунтуються на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Крім того судами не було встановлено та ПрАТ «СК «ВУСО» не доведено, що відсутність письмового повідомлення про ДТП призвело до необґрунтованих виплат.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, то судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної та касаційної скарги, покладається на позивача.

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2017 року зупинено виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року, до закінчення його перегляду в касаційному порядку. У зв'язку з тим, що оскаржені рішення підлягають скасуванню, то немає підстав для поновлення їх виконання.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року скасувати.

У задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (код в ЄДР 31650052, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31) на користь ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_1) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515,80 грн та касаційної скарги у розмірі 1 653,60 грн.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2017 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В.М. Коротун