З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Цуранова А. Ю. , при секретарі Солом'яна Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою, в якій просила визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Потіївка, вул. Молодіжна, 35 та зняти її з реєстрації за вказаною адресою.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона являється опікуном неповнолітніх онуків: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх батько ОСОБА_6 помер, а мати ОСОБА_5 позбавлена батьківських прав. Разом з дітьми вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За вказаною адресою також зареєстрована відповідач по справі ОСОБА_5, проте з березня 2014 року фактично вона не проживає за цією адресою, вихованням дітей не займається, матеріально не допомагає, за місцем реєстрації жодного разу не з`являлась, на прохання знятися з реєстрації добровільно, відповіла відмовою без пояснень.
В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та не заперечувала щодо винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, тому суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Відповідно до наявної у справі копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.04.2018 року спадкоємцями майна ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 09.06.2017 року є його мати, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4, частка спадкового майна - 1/4 частки, а також малолітні діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, частки спадкового майна кожного - 1/4. Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво, скаладається з: житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Потіївка, вул. Молодіжна, 38 Білоцерківського району Київської області.
Згідно копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (будинку) від 10.11.2017 року № 02-18-382, виданої Потіївською сільською радою Білоцерківського району, ОСОБА_1 проживає разом зі своїми онуками ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які також зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ними за вказаною адресою зареєстрована, але не проживає наймач - ОСОБА_5.
17.10.2018 року Потіївською сільською радою Білоцерківського району видана довідка № 02-18-356 про те, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8 дійсно не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_9 з 06.03.2014 року.
З наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження малолітніх: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що їх батьками являються: ОСОБА_6 та ОСОБА_5.
ОСОБА_5 відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2016 року позбавлена батьківських прав відносно свої малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7.
Розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області від 26.12.2016 року № 859 ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, призначено опікуном ОСОБА_1.
Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Виходячи з наведеного, при доведеності не проживання без поважних причин відповідача більше року у будинку він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставі цієї статті.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї власника права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.
Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачу чиняться будь-які перешкоди у проживанні в спірному будинку, а також відсутні дані про наявність будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідач до суду із заявою про продовження строку збереження за ним житлового приміщення не зверталась, не надавла доказів поважності причин відсутності у будинку понад встановлений строк, тому вимоги позовної заяви в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Оскільки в силу наведеної статті Закону відповідач підлягає зняттю з реєстрації, тому відсутня необхідність в додатковому закріпленні в рішенні суду вказівки про зняття її з реєстрації, отже вказана вимога задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 320 грн. сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 273, 282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 35 по вул. Молодіжна в с. Потіївка Білоцерківського району Київської області.
В іншій частині вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 320 грн. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення до Апеляційного суду Київської області.

СуддяОСОБА_7