Справа № 343/428/17
Провадження № 22-ц/779/90/2018
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду від 03 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року з позовом до суду звернувся ОСОБА_3 та просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, нарахованої за період з 25 липня 2013 року по 07 серпня 2015 року, яка на 29 вересня 2016 року становить 234 376 російських рублів, що згідно офіційного курсу НБУ становить 108 560, 61 гривень, що стягується на підставі рішення Долинського районного суду від 11 травня 2011 року. Зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Долинського районного суду від 11 травня 2011 року та проводити стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що з 2003 по 2011 рік перебував у шлюбі з ОСОБА_5, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4. Шлюб між ними було розірвано, а рішенням Долинського районного суду від 11 травня 2011 року ухвалено стягувати з нього на користь ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку на утримання дочки, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі цього рішення 17 травня 2011 року видано виконавчий лист, який пред'явлено до примусового виконання відділу Державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції.

25 липня 2013 року за заявою стягувача виконавчий лист було повернуто. Однак, постановою суду Ханти-Мансійського автономного округу - Юрги від 15 вересня 2015 року ухвалено призначити та дозволити примусове виконання на території Російської Федерації рішення Долинського районного суду від 11 травня 2011 року та розпочати стягнення аліментів з 13 березня 2013 року.

Виконавчий лист за період з 25 липня 2013 року по 15 вересня 2015 року не був пред'явлений до виконання, однак за вказаний період йому нарахована заборгованість в сумі 301 206 російських рублів. На даний час розмір заборгованості визначений в сумі 234 376 російських рублів, що згідно офіційного курсу НБУ на 07 серпня 2016 року становить 108 560,61 гривень.

Працюючи інженером з охорони праці в Прикарпатському УБР ПАТ «Укрнафта» був зареєстрований приватним підприємцем. З колишньою дружиною відкрили магазин-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3» в с. Надіїв, для чого ним особисто за власні кошти, оскільки дружина знаходилась у декретній відпустці, проведено реконструкцію частини житлового будинку під магазин-кафетерій, а також придбано необхідний товар, обладнання (стелажі, холодильники, кондиціонер та інше).

У 2013 році звільнився з роботи за угодою сторін. З дружиною домовились, що магазин, який придбаний за час шлюбу, залишається їй для утримання дитини, враховуючи, що від нього був стабільний дохід. Домовились також, що магазин-кафе у майбутньому перейде у власність дитини, а натомість вона відмовляється від стягнення з нього аліментів на утримання дитини. За таких обставин допомогу для дитини повинен був надавати добровільно, при можливості. Згідно постанови державного виконавця від 25 липня 2013 року виконавчий лист повернуто за заявою стягувача. Однак у 2013 році ОСОБА_5 звернулась до суду Російської Федерації з проханням визнання примусового виконання рішення про стягнення аліментів.

Дані обставини поставили його та нову сім'ю у складне матеріальне становище, оскільки він в 2013 році звільнився з роботи та почав працювати на території Російської Федерації та із заробітку проводиться стягнення у розмірі 50%. Крім цього, щомісячно сплачує додаткові платежі з метою отримання права на роботу, витрачає значні кошти на дорогу. З 26 січня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 На його утриманні є малолітній син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому матеріальний стан не дає можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, в той же час матеріальне становище відповідача покращилося, оскільки вона працює та отримує стабільний заробіток від майна, набутого ними за час шлюбу.

Тому позивач вважає, що є підстави для зменшення розміру аліментів для утримання дочки до 1/6 частини аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах у зв'язку з тим, що змінився його матеріальний та сімейний стан.

Рішенням Долинського районного суду від 03 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції не врахував, що усе майно, а саме реконструйований будинок під магазин, обладнання та весь товар після розлучення залишився дружині, з якою домовився, що магазин залишається їй для утримання дитини, враховуючи, що від нього був стабільний дохід.

У рішенні суду зазначено, що ОСОБА_1 не є приватним підприємцем, тому що працює на державній службі, саме тому після розлучення сторін свідоцтво підприємця оформлено на її маму ОСОБА_9. Доводи того, що магазин передано безкоштовно в оренду, вважає голослівним, оскільки ним у письмовій формі було запропоновано відповідачу надати магазин у платне користування, однак вона відмовилась. Стаття 190 СК України передбачає право батьків на укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно. Частиною 3 ст. 197 СК України передбачено, що суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. На підставі п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» ч. 3 ст. 197 СК України виключено, однак за період нарахування та на час нарахування заборгованості була чинною.

Крім того, ч.1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Апелянт зазначає, що його матеріальний та сімейний стан на даний час змінився, оскільки працюючи за межами України вахтовим методом, витрачає значні кошти на проїзд, оплачує витрати за отримання документів про право на роботу, сплачує обов'язкові страховки. В рішенні суду вказано, що витрати частково погашаються роботодавцем, однак листом №564/1 від 24 жовтня 2017 року, виданим фірмою ООО «КНГ-СЕРВІС» підтверджено, що всі витрати на оформлення патенту, медичне страхування та проїзд з місця проживання до Полтави несе сам працівник, і ці кошти йому не повертаються. Також суд не взяв до уваги декларації за 2016 рік ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_7, згідно яких видно, що дохід його сім'ї є меншим, ніж дохід відповідача. Крім цього, на його утриманні знаходиться малолітній син ОСОБА_8 та дружина ОСОБА_7 Його дружина з 24 березня 2017 року по даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у 2016 році, коли дружина працювала, він активно сплачував аліменти та заборгованість на користь дочки. Зокрема, за травень 2017 року стягнуто 11 991 гривень аліментів, за червень 2017 року - 1414 гривень, за липень 2017 року стягнуто 9893 гривень, за серпень 2017 року стягнуто аліментів в сумі 17 383 гривень.

Також зазначає, що обов'язок утримувати дитину в рівній мірі покладається на обох батьків.

Вислухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_1 та її представника, які вимоги скарги заперечили, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутні законні підстави для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, позивач не подав будь-яких доказів, що заборгованість за аліментами виникла з вини особи, на користь якої присуджено аліменти, чи у зв'язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення для звільнення. Суд також вважав, що докази на які зіслався позивач, як підставу для зменшення розміру аліментів, не можуть бути підставою для надання переваги у матеріальному забезпеченні однієї дитини порівняно з іншою.

Згідно ст.ст.182, 184 СК України, роз'яснень, що містяться в п.п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів ", при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно ч. 3 ст. 197 СК України, яка діяла на час виникнення заборгованості по сплаті аліментів, суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Згідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Долинського районного суду від 11 травня 2011 року ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочати з 28 березня 2011 року і проводити до повноліття дитини (а.с. 176).

На виконання вказаного рішення суду 17 травня 2011 року видано виконавчий лист (а.с. 63).

25 липня 2013 року виконавчий документ № 2-512 від 17 травня 2011 року, виданий Долинським районним судом за письмовою заявою повернуто на письмову вимогу стягувачу та зазначено, що аліменти утримано по 12 березня 2013 року в повному обсязі (а.с. 63, зворот).

Постановою суду Ханти - Мансійського автономного округу - Югри від 15 вересня 2015 року визнано та дозволено примусове виконання на території Російської Федерації рішення Долинського районного суду від 11 травня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 13 березня 2013 року (а.с. 8-9). Крім цього, зазначено, що видачу на руки виконавчого листа на вимогу ОСОБА_5 мотивує відсутністю можливості отримання аліментів після 12 березня 2013 року у зв'язку із звільненням ОСОБА_3 з Прикарпатського УБР ПАТ «Укрнафта».

Згідно довідок № 171 від 15 лютого 2017 року та № 30 від 05 квітня 2017 року ОСОБА_3 працює вахтовим методом в ТзОВ «КНГ-Сервіс». Сума заборгованості за аліментами станом на 29 вересня 2016 року складає 234 376,00 російських рублів (а.с. 12, 108).

Батьки мають право з дозволу органу опіки та піклування укласти між собою договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо), який підлягає нотаріальному посвідченню й державній реєстрації (ст. 190 СК). Укладення такого договору не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від дитини, від обов'язку брати участь у додаткових витратах на неї, викликаних особливими обставинами (ст. 185 СК).

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем не подано належних та допустимих доказів про укладення із отримувачем аліментів договору про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно кафе-магазин. Відповідач ОСОБА_1 протягом усього часу розгляду справи заперечувала про наявність такої домовленості. Також, у зв'язку із зміною місця роботи позивача, ОСОБА_1 вживала заходів для продовження стягнення аліментів, які стягувались на підставі Постанови суду Ханти - Мансійського автономного округу - Югри від 15 вересня 2015 року якою визнано та дозволено примусове виконання на території Російської Федерації.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачем не доведено, що заборгованість по аліментах виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, тому правильно відмовив у звільненні від сплати заборгованості по аліментах. Позивачу було відомо про розгляд питання визнання та виконання рішення про стягнення аліментів судом Ханти - Мансійського автономного округу - Югри від 15 вересня 2015 року, просив розгляд проводити без його участі та протягом тривалого часу до звернення з даним позовом у примусовому порядку погашав заборгованість.

Суд першої інстанції правильно встановив, що долучені до матеріалів справи декларації дружини ОСОБА_7 та колишньої дружини ОСОБА_1 не є підтвердженням погіршення саме його матеріального становища, що давало б право на зменшення сплати аліментів.

Докази, на які послався позивач, як на підстави для зменшення розміру аліментів, зокрема, народження ще однієї дитини, перебування на утриманні нової дружини, стягнення 50 % від заробітної плати внаслідок погашення заборгованості, що ставить в скрутне матеріальне становище, перебування на роботі ОСОБА_1, не дають підстав для задоволення позову в частині зменшення розміру аліментів, оскільки вказані обставини не можуть бути підставами для надання переваги у матеріальному забезпеченні однієї дитини порівняно з дитиною, щодо якої ставиться питання про зменшення розміру аліментів, та яка за даний час є інвалідом через перенесення тяжкої операції, і потребою тривалого лікування. Матеріальний стан нової дружини позивача також не свідчить про погіршення чи поліпшення матеріального стану сторін. Будь-які інші докази погіршення здоров'я платника аліментів, відсутність доходів, тощо, в результаті чого у нього погіршився матеріальний стан, в матеріалах справи відсутні, тому у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів суд обґрунтовано відмовив.

Стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 50 відсотків від заробітку позивача має місце саме у зв'язку із заборгованістю по аліментах, а після виплати цієї заборгованості, розмір стягнення буде суттєво зменшений.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його законності не спростовують, тому відсутні підстави для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 03 листопада 2017 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 січня 2018 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк