Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/4228/16-ц Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Микитюк О.Ю.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 12 жовтня 2016 року під головуванням судді Драча Ю.І.

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення, -

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом. Просила виселити відповідача з належної їй квартири без надання іншого житлового приміщення та зняття його з реєстраційного обліку у цій квартирі. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що спірну квартиру вона придбала 29 грудня 2003 року. З квітня 1978 року по травень 1992 року вони з ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. У 2006 році вона дозволила відповідачу тимчасово проживати у цій квартирі. Разом з тим, на її вимоги звільнити квартиру він не реагує, виселитись відмовляється, змінив замки на вхідних дверях та не впускає її у зазначену квартиру.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 12 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено. Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 551,20 грн.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 24 листопада 2016року було скасовано рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 12 жовтня 2016 року та ухвалено нове - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року скасовано рішення апеляційного суду Житомирської області від 24 листопада 2016 року, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема зазначає, що між ним та позивачкою існувала усна домовленість про те, що він надає дозвіл на обмін трьохкімнатної квартири, яка належала йому та синові в рівних частках, на спірну однокімнатну квартиру, яка мала перейти йому у власність. ОСОБА_4, надавши згоду на його проживання у цій квартирі, безпідставно звернулась до суду з позовом про його виселення.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з квітня 1978 року по травень 1992 року. 05.05.1992 року шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6).

29 грудня 2003 року ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому судом враховано, що договір купівлі-продажу спірної квартири є чинним, квартира була придбана позивачкою у 2003 році, тобто через 11 років після розлучення, відповідач не є членом сім'ї власника квартири, а його проживання у цій квартирі створює перешкоди власнику у реалізації прав користування та розпорядження майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені у ст.ст. 317,383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Матеріали справи свідчать про те, що спірна квартира є однокімнатною і відповідач там проживає разом зі своєю новою дружиною, чим чинить перешкоди позивачці як власнику квартири у користуванні та розпорядженні своєю власністю. Крім того, відповідач не заперечує факту заміни замків на вхідних дверях у спірне жиле приміщення та відсутність ключів у позивачки. Ця обставина також підтверджується актом від 27.12.2017 року.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що порушене право позивачки підлягає відновленню шляхом виселення відповідача із спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 11.01.2018 року.