Дата документу 15.01.2018
Справа № 320/8034/17
Провадження № 2/320/748/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 січня 2018 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Бахаєва І.М.,
при секретарі Фурсовій Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся в суд з зазначеним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком №101 по вулиці М.Кравця (Ленінградська) у м. Мелітополі Запорізької області.
Свій позов позивач мотивувала тим, що на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу від 05.12.2005 вона стала власником житлового будинку №101 по вулиці М.Кравця (Ленінградська) у м. Мелітополі Запорізької області. За вказаною адресою зареєстрований і відповідач, який не проживає у будинку позивача з 2013 року. На даний час майна, що належить відповідачу, у цьому будинку немає. Вважає, що мають місце підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком №101 по вулиці М.Кравця (Ленінградська) у м. Мелітополі Запорізької області.
Сторони у судове засідання не зявились.
Від позивача та її представника адвоката ОСОБА_3 надійшли заяви про слухання справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обємі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач в судове засідання не з'явився, поштове відправлення повернулось з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».
Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проаналізувавши ст. 293 ЦПК України суд встановлює юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 05.12.2005 №7122, ОСОБА_1 належить житловий будинок №101 по вул.. Ленінградській в м. Мелітополі Запорізької області, що також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1824393 та про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9233606.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради №105/2 від 09.06.2016 вул. ленінградська у м. Мелітополь перейменовано на вул.. ОСОБА_4.
Відповідно до повідомлення відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області №5824 від 06.11.2017 року відповідач ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
Однак, згідно довідки виданої головою квартального комітету ОСОБА_5 від 02.10.2017 ОСОБА_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але з 2013року не проживає за вказаною адресою.
В силу того, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним позивачу майном.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 41 Конституції України кожний мас право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності може бути придбано у порядку, визначеному законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності непорушно.
Відповідаю до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного мешкання, мешкання членів родини, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва.
Згідно із ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Той факт, що відповідач майже півроку не проживає за вказаною вище адресою підтверджується доданою до позову довідкою квартальної.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України, при відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення
Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним в власником житла або законом.
Таким чином, відповідач по справі ОСОБА_2, не проживає за місцем реєстрації вже понад встановлений час без поважних причин, плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги не сплачує.
На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на теперішній час за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. М.Кравця, б.101, залишається зареєстрованим, але не проживає ОСОБА_2, що перешкоджає власнику житлового будинку ОСОБА_6 користуватися та розпоряджатися своїм майном, то суд вважає позовні вимоги позивача до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, такими, що підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.12, 13, 76, 80, 81, 95, 258, 259, 265, 280, 284, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 71, 72 ЖК України ст.ст. 4, 12, 81, 321, 383, 391 ЦК України,
Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_2(03.06.1976р.н., РНОКПП - НОМЕР_2) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, 03.06.1976р.н., таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. М.Кравця, б.101.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ