АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» лютого 2018 року

м. Харків

справа № 619/3229/17-ц

провадження № 22ц/790/1381/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя - доповідач),

суддів - Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

представник відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року в складі судді Кононихіної Н.Ю.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів з сина ОСОБА_2 на його користь. В обґрунтування свого позову посилався на те, що від шлюбу з ОСОБА_4 у них народився син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначив, що після розірвання шлюбу його син ОСОБА_2 залишився проживати з матір'ю.

Вказав, що за рішенням суду він сплачував аліменти на утримання сина, заборгованості по аліментам не має.

Зазначив, що він є інвалідом І групи безстроково, інших доходів окрім пенсії за інвалідністю не має.

Вказав, що на теперішній час він потребує матеріальної допомоги, а його син має таку можливість. Інших стягнень за виконавчими листами з нього не відбувається.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на його утримання у розмірі ? частини з усіх видів доходу щомісячно.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на його утримання аліменти у розмірі 1/10 частини усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду 04 жовтня 2017 року до зміни матеріального стану сторін; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що позивач з 1997 року отримує пенсію, має у власності автомобіль та житловий будинок; що позивач перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, та користується пільгами на житлово-комунальні послуги в розмірі 100%; що позивач проживає з жінкою у цивільному шлюбі, має ще одну повнолітню дитину; що він на даний момент не має постійного місця роботи та має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; що після розлучення з його матір'ю у 1992 році, позивач повністю ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків та з часу розлучення він не бачив батька, а виплата аліментів від позивача почалася з 1997 року, з моменту отримання пенсії.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є непрацездатною особою та потребує матеріальної допомоги.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення батьків ОСОБА_2 проживав разом з матір'ю ОСОБА_4 За рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25 серпня 1992 року ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_2 сплачував аліменти. Заборгованості по сплаті аліментів не має. Батьківських прав ОСОБА_1 не позбавлено. ОСОБА_1 є інвалідом І групи. Із довідки МСЕК від 29 січня 1997 року вбачається, що інвалідність є безстроковою.

Із довідки Дергачівського об'єднаного Управління пенсійного фонду України від 08 листопада 2017 року № 1315 вбачається, що пенсія ОСОБА_1 за вересень 2017 року склала 3758,90 грн., за жовтень 2017 року - 4138,20 грн., за листопад 2017 року - 4138,20 грн.

Судом встановлено що ОСОБА_1 має іншу сім'ю, в якій народилася дочка ОСОБА_1, 22 березня 1996 року, яка є студенткою V курсу денного відділення факультету технологій продукції тваринництва та менеджменту спеціальності «Менеджмент» вказаного навчального закладу.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT 1, 8, державний номер НОМЕР_1, придбаний ним 22 жовтня 2010 року за 77860,51 грн. З сім'єю проживає в житловому будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2, який станом на 01 січня 2013 року зареєстрований за ОСОБА_6

Із відповіді Управління праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області № 03-11/5999 від 07 листопада 2017 року вбачається, що ОСОБА_1, як інвалід війни І групи, перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги. З 30 січня 2003 року користується пільгами на житлово-комунальні послуги (електропостачання, газопостачання в розмірі 100%) на одну особу.

Із форми ОК-5 Пенсійного фонду України вбачається, що сума заробітку ОСОБА_2 за звітний 2016 рік становив 1350,00 грн.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 пояснив, що іншого доходу у нього не має. ОСОБА_2 знаходиться в зареєстрованому шлюбі. Дохід дружини складає приблизно 5000,00 грн. - 6000,00 грн. Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. На праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 належить двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в якій вони проживають.

Із змісту статті 202 СК України вбачається, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків за наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсій, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги, що сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку їх утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно чинного законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, а тому суд при ухваленні рішення повинен був звернути увагу на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач має іншу сім'ю; отримує пенсію з інвалідності, розмір якої набагато більший ніж розмір прожиткового мінімуму; матеріально-побутові умови проживання позивача є вищими за визначені законом стандарти; користується пільгами на житлово-комунальні послуги (електропостачання, газопостачання в розмірі 100%) на одну особу; має у власності дорогоцінний автомобіль.

Крім того, надані документи щодо стану здоров'я позивача не підтверджують обставин його щомісячних витрат на лікування, які перевищують його дохід у вигляді пенсії. Ним не надано доказів того, що його пенсія не забезпечує його потреб на харчування, лікування тощо.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Неповно з'ясувавши обставини, що мають значення для справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо часткового задоволення позову.

Враховуючи вимоги статті 376 ЦПК України, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії

Повний текст постанови складено 08 лютого 2018 року.