Справа № 324/1762/17
Провадження № 2/324/125/2018
15 січня 2018 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Каретник Ю.М.,
при секретарі Савченко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні правом власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, зазначаючи, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 (назва до перейменування - Крупської) у м. Пологи Запорізької області. Відповідач є колишньою дружиною її рідного брата ОСОБА_3, шлюб з яким було розірвано 12.07.2016 року. Відповідач на даний час зареєстрована у належній позивачу квартирі, хоча з травня 2016 року у ній не проживає і не використовує житлову площу за належністю. Реєстрація відповідача у квартирі позивача порушує право власності останньої і перешкоджає здійсненню нею права відчуження квартири, якщо це виявиться необхідним. Тому вона просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій за адресою: Запорізька область, м. Пологи, вул. Лесі Українки (назва до перейменування - Крупської)АДРЕСА_2.
Позивач у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення судом заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст.128 та ч. 4 ст. 130 ЦПК України була належним чином повідомлена, відзиву щодо позову до суду не подала, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та, керуючись главою 11 розділу 3 ЦПК України, проводить заочний розгляд справи і ухвалює заочне рішення.
У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги доведеними і такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
За вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Із копії договору купівлі-продажу від 25.07.2013 року та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.07.2013 року, вбачається, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (назва до перейменування - Крупської) у м. Пологи Запорізької області.
Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії І-ДО № 420860 від 04.03.1982 року, батьками позивача є ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
Відповідно до копії Свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖС №115654 від 12.07.2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано 12.07.2016 року.
Про те, що відповідач не проживає у квартирі позивача зазначено також співробітниками поштового відділення на поштовому конверті, у якому суд направляв відповідачу повістку про виклик у судове засідання для розгляду даної справи.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним судом України у постановах від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.
Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Згідно зі ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобовязані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Судом встановлено, що відповідач не є власником квартири, не є членом сімї власника квартири, не є наймачем квартири (її частини), не проживає у ній з травня 2016 року, витрати по її утриманню не несе.
Тобто на даний час відсутні правові підстави для збереження за нею житлового приміщення.
Факт реєстрації відповідача у квартирі позивача у майбутньому може створити перешкоди для здійснення власником квартири свого права на її відчуження, а можливість заявлення відповідачем про своє право на проживання у вказаній квартирі може створити перешкоди позивачу у користуванні своїм майном.
Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, беручи до уваги положення ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справ у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, а тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 81, 133, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.71, 150, 169 ЖК України, ст.ст.3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні правом власності та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила з дати набрання рішенням суду законної сили право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій за адресою: Запорізька область, м. Пологи, вул. Лесі Українки (назва до перейменування - Крупської)АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: