Справа № 315/1208/17
Номер провадження № 2/315/25/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12 січня 2018 року м. Гуляйполе
Гуляйпільський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Романько О.О.,
за участю секретаря судового засідання: Атрошенко Я.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
12 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.
Далі в позові позивач вказує на те, що з 09 грудня 2015 року рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області шлюб між її донькою та відповідачем було розірвано. З цього часу вони припинили спілкування, так як відповідач виїхав до іншого місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 і вже на протязі двох років проживає там. В її будинку фактично не проживав, своїх речей не залишав. На вимогу добровільно виписатися з її домоволодіння відповідач відмовився, що створює їй перешкоди щодо відчуження вказаного майна та отримання соціальних пільг.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій прохав позовні вимоги задовольнити та розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.32).
Відповідач в судове засідання повторно не зявився, заяв, клопотань суду не надав. За відомостями адресно-довідкового сектору УДМС України в Запорізькій області від 24.10.2017 року, гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 2005 року (а. с. 17).
Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно поштових повідомлень про вручення судової повістки за адресою: вул. Суворова, 23, м. Оріхів Запорізької області (а. с. 27).
В силу вимог п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VІІ, якій набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, вивчивши матеріали справи, надавши їм оцінку, вважає, що позов обґрунтований, та підлягає задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
На підставі реєстраційного посвідчення ДКП «Імпульс» за ОСОБА_1 зареєстровано право особистої власності на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу на будинок, що знаходиться в м. Гуляйполе Запорізької області по вул. Чапаєва, 18 (а.с.8).
Згідно довідки № 3938 від 28.08.2017 р. виданої виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради Гуляйпільського району Запорізької області ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 має наступний склад сімї: чоловік - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, не родича ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).
Згідно домової книги на будинок № 18 по вул. Чапаєва в м. Гуляйполе Запорізької області ОСОБА_1 є його власником. Також, в цьому будинку зареєстрованим з 13.05.2005 року є і відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, який прибув з Оріхівського району Запорізької області (а. с. 10-11).
Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який було зареєстровано 30.10.2004 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області розірвано (а.с.14-15).

Судом було встановлено, що після розірвання шлюбу доньки позивача та відповідача, останній виїхав до іншого місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач був зареєстрований у будинку позивача за домовленістю, але фактично проживав разом із її донькою в іншому будинку по вул. Тардовій, 14 в м. Гуляйполе Запорізької області. Відповідач в добровільному порядку змінити своє місце реєстрації відмовляється. Не проживає за адресою місця реєстрації більше 1 року, особистих речей в будинку позивача не залишав, житло залишив добровільно після розірвання шлюбу з дочкою позивача, хоча фактично в ньому і не мешкав з моменту реєстрації.

Про розгляд справи відповідач був належним чином повідомленим, шляхом вручення йому судової повістки, але в судове засідання не зявився, заперечень проти позову не надав, доводів, які в ньому викладені не спростував. Тому, суд вважає, що останній фактично визнав обставини, які викладені в позові і вони, в порядку визначеному ст. 81 ЦПК Ураїни, не підлягають доказуванню.

Стаття 41 Конституції України гарантує право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. ч. 4-5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Також згідно ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 7 цієї ж статті вказує, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК визначає житло об'єктом права приватної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд вважає, що своїм діянням відповідач порушує право власності позивача, передбачене ст. ст. 21, 41 Конституції, тому що він не може володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю за своїм розсудом у зв'язку з реєстрацією відповідача у його житловому будинку.

За таких обставин суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, тому з відповідача на її користь необхідно понесені нею судові витрати, які підтверджені належними доказами (а.с.2).

Керуючись, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 280-283, 289, 352, 354-355 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку № 18 по вул. Чапаєва, м. Гуляйполе Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, суму судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп..

Повний текст рішення складено та підписано 17.01.2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Загальний порядок передбачає, що апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: ОСОБА_6