Справа № 456/1525/18
Провадження № 2/456/980/2018
РІШЕННЯ

іменем України

09 липня 2018 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Янко Б. Я. ,

при секретарі Стасів О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять визнати на ними право власності на 1/3 частину, за кожним, реконструйованої нежитлової будівлі, магазину «А-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що 03 березня 2008 року, на підставі рішення виконкому Стрийської міської ради №45 від 21.02.2006 року, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, видано Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю, загальною площею, 554,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Згідно виданих свідоцтв позивачі набули права власності на вище зазначене майно у спільну часткову власність по 1/3(одній третій) частині.

28 листопада 2007 року, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Навальковською М.М., приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу 13.06.2007 року за реєстровим № 2335, позивачам було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0380 га, що розташована на території Стрийської міської ради за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий № НОМЕР_4, для обслуговування магазину.

Отже, позивачам - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить нежитлове приміщення - магазин та земельна ділянка для обслуговування магазину за адресою: АДРЕСА_1.

У 2016 році позивачі здійснили будівництво частини магазину «А'-1», яке прибудували до нежитлової будівлі - магазину «А-1», тим самим збільшили площу нежитлової будівлі на 40,7 кв.м. Внаслідок самочинного будівництва було розширено приміщення, позначене на плані «№2» та збудовано приміщення № 23. Будівництво було здійснене на земельній ділянці, яке належить позивачам. Враховуючи наведене, вимушені звертатись до суду з даним позовом.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_5, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи - Департаменту ДАБІ у Львівській області повторно в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Тому суд вирішив розгляд справи проводити за його відсутності, оскільки неявка останнього не перешкоджала судовому розгляду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Судом встановлено, що 03 березня 2008 року, на підставі рішення виконкому Стрийської міської ради №45 від 21.02.2006 року, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, видано Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю, загальною площею, 554,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Згідно виданих свідоцтв позивачі набули права власності на вище зазначене майно у спільну часткову власність по 1/3 (одній третій) частині.

28 листопада 2007 року, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Навальковською М.М., приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу 13.06.2007 року за реєстровим № 2335, позивачам було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0380 га, що розташована на території Стрийської міської ради за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий № НОМЕР_4, для обслуговування магазину.

Отже, позивачам - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить нежитлове приміщення - магазин та земельна ділянка для обслуговування магазину за адресою: АДРЕСА_1.

У 2016 році позивачі здійснили будівництво частини магазину «А'-1», яке прибудували до нежитлової будівлі - магазину «А-1», тим самим збільшили площу нежитлової будівлі на 40,7 кв.м. Внаслідок самочинного будівництва було розширено приміщення, позначене на плані «№2» та збудовано приміщення № 23. Будівництво було здійснене на земельній ділянці, яке належить позивачам.

Згідно із ч.ч. 1 і 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що 19 лютого 2018 року на замовлення позивачів, представником Дрогобицького відділення ДП ДІПМ «Містопроект 19.02.2018 року було проведено обстеження основних будівельних конструкцій та інженерних мереж самочинно добудованої частини магазину «А'-1» з зовнішніми розмірами (3,08мх15,5м) до нежитлової будівлі, магазину «А-1» на АДРЕСА_1 та видано відповідний технічний висновок.

З Технічного висновку про стан будівельних конструкцій та інженерних мереж на приміщення прибудови до магазину по АДРЕСА_1 вбачається, що стан основних несучих конструктивних елементів нежитлової будівлі, магазину «А-1» (фундаменти, стіни, перекриття, дах і покрівля) задовільний, конструктивів (вікна, двері, підлоги, оздоблення) добрий; стан основних несучих конструктивних елементів та конструктивів самочинно виконаної прибудови магазину «А'-1» добрий. Будівництво відповідає вимогам ДБН, санітарно-гігієнічним вимогам. Протипожежні вимоги, а саме дотримання протипожежних віддалей між будівлями, а також нормативним актам з пожежної безпеки, санітарного законодавства. В цілому самочинно виконана прибудова частини магазину «А-1» розміром 3,08х15,55 придатна для експлуатації і може бути легалізовані згідно вимог чинного законодавства.

Інвентаризаційна вартість даного об'єкту нерухомого майна, відповідно до технічного паспорта, станом на 05 лютого 2018 року становить 2971839,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.4 Постанови від 30.03.2012 №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначив, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Згідно з п.9 згаданої Постанови за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Як вбачається із листа Стрийської міської ради Львівської області №3.13/468 від 07.03.2018 року остання рекомендує позивачці визнавати право власності на спірне майно в порядку статті 367 ЦК України та в подальшому звернутись до реєстратора.

Так, суд враховує правовий висновок Верховного Суду України, який зроблений на засіданні Судової палати у цивільних справах від 02 грудня 2015 року, розглянувши справу №6-1328цс15, згідно якого із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, судом не здобуто доказів того, що самочинним будівництвом спірних об'єктів, яке здійснено позивачами на земельній ділянці, яка перебуває у їх власності, не порушуються права інших осіб; спірні будівлі відповідають вимогам надійності і безпечної експлуатації, тому суд прийшов до переконання про підставність позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 258, 263-265, 268, 280, 284 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 1/3 (одну третю) частину реконструйованої нежитлової будівлі, магазину «А-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, право власності на 1/3 (одну третю) частину реконструйованої нежитлової будівлі, магазину «А-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, право власності на 1/3 (одну третю) частину реконструйованої нежитлової будівлі, магазину «А-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно технічного паспорта на житловий будинок, складеного ФОП ОСОБА_7 станом на 05 лютого 2018 року нежитлова будівля, магазин

«А-1» має наступні характеристики: Нежитлова будівля, магазин літ. «А-1», загальною площею - 598,9 кв.м. До зазначеної нежитлової будівлі належить: підвал «пд.», частина магазину «А'-1».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Б. Я. Янко