Постанова

Іменем України

09 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 201/2464/16-ц

провадження № 61-15561св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2016 року у складі судді Демидова С. О. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2016 рокуу складі колегії суддів: Міхеєвої В. Ю., Свистунової О. В., Ремеза В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення заробітної плати за час затримки поновлення на роботі.

У цій же справі ОСОБА_4 подав клопотання про стягнення заробітної плати за час затримки поновлення на роботі, яке просив розглянути в рамках справи № 201/13433/14ц за його позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (далі -справа № 201/13433/14ц), провадження у якій завершено ухваленням рішення, що набрало законної сили.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2016 року позовну заяву та клопотання повернуто ОСОБА_4

Ухвала районного суду мотивована тим, що позивач до відкриття провадження у справі подав заяву про повернення позовної заяви, і вона підлягає поверненню. За таких обставин, його клопотання по суті розглядатися не може, оскільки підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2016 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2016 року залишено без змін з тих підстав, щоухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій 06 серпня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2016 року, і постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані ухвали є незаконними, постановленими з порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

06 жовтня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ПАТ КБ «ПриватБанк» на касаційну скаргу, які мотивовані тим, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими. Нормами ЦПК України визначені як форма звернення до суду за захистом порушеного права, так і форма в якій викладається судове рішення. ЦПК України передбачає вирішення спорів, які виникають із трудових відносин, лише в порядку позовного провадження.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що 22 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення заробітної плати за час затримки поновлення його на роботі, який ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2016 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків позовної заяви.

01 березня 2016 року у цій справі ОСОБА_4 подав клопотання, в якому, посилаючись на статтю 236 КЗпП України, просив постановити у справі № 201/13433/14-ц за його позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якій апеляційний суд Дніпропетровської області 04 червня 2015 року скасував рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2014 року і ухвалив нове рішення про задоволення його позовних вимог, ухвалу про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь заробітної плати за часзатримки поновлення його на роботі в сумі 56 580 грн за період з 04 червня 2015 року по 17 грудня 2015 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2016 року позовна заява ОСОБА_4 та клопотання були визнані неподаними та повернуті позивачу.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2016 року скасовано, справу повернуто до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

03 червня 2016 року до суду першої інстанції від ОСОБА_4 надійшло клопотання проповернення його позовної заяви, а клопотання від 01 березня 2016 року про стягнення заробітної плати за час затримки поновлення на роботі він просив розглянути по суті в рамках цивільної справи № 201/13433/14-ц, в якій апеляційним судом 04 червня 2015 року ухвалено рішення про задоволення його вимог з підстав, передбачених статтею 236 КЗпП України.

Відповідно до частини п'ятої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У разі затримки виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника власником або уповноваженим ним органом, орган, який розглядав трудовий спір, виносить ухвалу про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України).

Однак, норми ЦПК України, як в редакції чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал, так і в чинній редакції, не передбачають можливість вирішувати питання про стягнення таких коштів у порядку, визначеному розділом VI ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення позивача до суду, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 4 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення позивача до суду, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Зокрема, суди розглядають цивільні справи в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Аналогічні норми містяться у ЦПК України в чинній редакції.

Нормами ЦПК України визначені як форма звернення до суду за захистом порушеного права, так і форма, в якій викладається судове рішення.

Зокрема, спори, що виникають з трудових правовідносин, вирішуються судом в порядку позовного провадження.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість розгляду по суті клопотання про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі окремо від повернутої позовної заяви, в рамках провадження у справі, розгляд якої закінчено ухваленням рішення по суті заявлених позовних вимог до подання такого клопотання.

ОСОБА_4 не позбавлений можливості звернутися з позовом в порядку позовного провадження до суду першої інстанції для захисту порушеного права.

Оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду стосовно застосування норм матеріального та процесуального права. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвал судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат