Постанова

Іменем України

02 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 201/826/16

провадження № 61-9876св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 року у складі головуючого судді Батманової В. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Осіяна О. М., Григорченка Е. І., Повєткіна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 201/826/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), у якому просив стягнути на свою користь суму залишку на картковому рахунку у розмірі 108 700 грн 17 коп., на відшкодування моральної шкоди 10 тис. грн та судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 3 грудня 2013 року ним у ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрито картковий рахунок. У червні 2015 позивач, маючи намір зняти з карткового рахунку частину коштів, з метою використання для особистих потреб, дізнався, що відповідач в односторонньому порядку припинив виконання своїх обов'язків із видачі грошей через банкомати або каси своїх відділень. Зазначає, що він не надавав згоди на вчинення зазначених дій з боку банка. Відповідач не попередив його про зміни умов обслуговування та блокування карткових рахунків. Вказані дії відповідача вважає неправомірними, тому просив позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти, які містяться на картковому рахунку у розмірі 108 700 грн 17 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» взяті на себе зобов'язання по поверненню коштів не виконує, тому наявні правові підстави для задоволення позову.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що місцевим судом постановлено рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного способу. Судами не визначена правова природа грошових коштів, які надійшли на рахунок позивача, який, у свою чергу, не довів їх джерело надходження.

Банк призупинив операції по картці позивача на підставі аналізу руху грошових коштів. Картковий рахунок відкрито на ім'я фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності, проте рух коштів дозволяє дійти висновку про нецільове використання грошових коштів, пов'язаних з підприємницькою діяльністю, Вважає, що зазначена картка використовується позивачем для фінансової піраміди «Меркурій».

У лютому 2017 року ОСОБА_4 надіслав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

19 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 03 грудня 2013 року ОСОБА_4 у ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрито картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. На зазначеній картці обліковуються кошти у розмірі 108 700 грн 17 коп.

У червні 2015 року ОСОБА_4 дізнався про блокування поточного рахунку.

28 серпня 2015 року, 16 жовтня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявами про розблокування картки та закриття карткового рахунку.

Проте ПАТ КБ «ПриватБанк» взяті на себе зобов'язання щодо повернення коштів не виконує і грошові кошти позивачу не повертає, картковий рахунок не розблокований.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Положенням статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону. Також цією статтею передбачені порядок і строки вчинення дій щодо зупинення фінансових операцій.

Відповідно до підпункту 3 частини другої статті 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банк зобов'язаний забезпечувати виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, до початку, в процесі, в день виникнення підозри, після їх проведення або під час спроби їх проведення чи після відмови клієнта від їх проведення, зокрема з використанням засобів автоматизації, враховуючи, що моментом виявлення є отримання банком повної інформації, яка дає змогу виявити ознаки таких операцій.

Пунктами 5 та 6 частини другої статті 6 цього Закону встановлені строки реєстрації та подання інформації спеціально уповноваженому органу про фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу.

Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на спростування позовних вимог ОСОБА_4, тому правильним є висновок суду про наявність підстав для задоволення позову.

Мотиви касаційної скарги про те, що позивач використовує платіжну картку для отримання коштів та їх переказу в рамках функціонування фінансової піраміди «Меркурій» колегія суддів відхиляє. Такі доводи належними доказами не підтверджені.

Крім того, суди встановили, що банк лише у грудні 2015 року направив на адресу відділу поліції відповідну заяву про підозру щодо діяльності фінансової піраміди, при цьому, позивач звертався із заявами про повернення коштів починаючи з червня 2015 року.

У відповіді начальника Соборного відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області від 07 вересня 2016 року № 41/П-29011 зазначено, що при розгляді матеріалу слідчим відділом ознаки кримінального правопорушення не виявлено, дані до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено.

Доводи касаційної скрги зводяться до переоцінки доказів, висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат