17.05.2018 Єдиний унікальний № 371/1640/17 Провадження № 2 /371/ 224 /18
Миронівський районний суд Київської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

17 травня 2018 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

з секретарем Федорчук А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миронівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_2 13 грудня 2017 року звернулася до Миронівського районного суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 06 вересня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення зобов'язань за договором відповідач допустив несплату щомісячних платежів, в зв'язку з чим позивач зажадав дострокового повернення кредиту з врахуванням відсотків та штрафних санкцій. Суму заборгованості, яка з урахуванням штрафних санкцій складає 11053,02 грн. та судові витрати в розмірі 1600,00 грн., представник позивача просить стягнути у судовому порядку з відповідача.

У судове засідання представник позивача не з'явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Також 31 січня 2018 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_3 про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, однак суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання, оскільки згідно ч. 1 ст. 276 ЦПК України клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно із поданням позовної заяви або може міститися ній.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності до суду не надав, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у дій даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, враховуючи, що сторони у судове засідання повторно не зявилися, представник позивача надала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, відповідач про час, день та місце розгляду повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

У судовому засіданні встановлено, що 06 вересня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Для отримання платіжної картки відповідач заповнив заяву, в якій зазначив персональні дані, підтвердив факт ознайомлення з умовами і правилами надання банківських послуг, отримав кредитну картку «Універсальна». Відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, погодився, що його заява разом із пам'яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, за юридичною природою укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 договір є договором приєднання, тобто договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Відповідно до преамбули умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» публічно запропонував невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого опублікував умови та правила надання банківських послуг на своєму веб-сайті в мережі Інтернет. Зі змісту умов та правил надання банківських послуг вбачається, що послугою банку є надання кредиту особі, яка приймає ці умови і правила. Оскільки кредитний договір є двостороннім правочином, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента. Із змісту анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також самих умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, випливає обов'язок банку надати відповідачу банківську кредитну картку.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме видав карту та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені статтею 611 Цивільного кодексу України, згідно якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Відповідач у порушення своїх зобовязань перед позивачем припинив сплачувати кредит, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2017 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 9748,50 грн., з яких 5276,15 грн. - заборгованість за кредитом; 4472,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом та заборгованість по процентам за користування кредитом ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи справу, суд повинен звертати особливу увагу на наявність у позовній заяві обставин, передбачених пт. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК, а саме виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд відхиляє доводи представника позивача про наявність у відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 302,00 грн., оскільки ні в позовній заяві, ні в наявних у матеріалах справи не зазначено, з чого саме складається вказана сума (який розмір пені, а який розмір комісії, за який період та за які дії чи бездіяльність вони нараховані). Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості відповідача, а саме колонка «сума комісії та пені» містить відомості про неодноразове нарахування відповідачу чи то комісії, чи то пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, в той час як комісія, відповідно до підпункту б) абзацу другого пункту 2.4 глави 2 розділу II Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 18 червня 2003 року № 255, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 11 липня 2003 року за № 583/7904, це плата за послуги банку. Тобто, комісія та пеня мають різну правову природу, виникають внаслідок різних юридичних фактів, наявність кожного з яких повинно бути окремо доведено в суді.

Таким чином, суд позбавлений можливості зрозуміти, за що відповідачу нараховано 302,00 грн. заборгованості та яка її правова природа.

Також суд відхиляє доводи представника позивача про наявність у відповідача заборгованості за штрафами в розмірі 1002,53 грн. (500,00+502,53), оскільки ні в позовній заяві, ні в наявних у матеріалах справи не зазначено, за що саме вони нараховані (за які порушення та коли вони сталися). Позовна заява зводиться лише до цитування пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг та констатації факту наявності такої заборгованості. Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості не містить інформації за який період та за які дії чи бездіяльність на відповідача накладено вказану суму штрафу. У розрахунку заборгованості зазначено, що 1002,53 грн. є «заборгованістю по судовим штрафам» (а.с. 6 зі зворотнього боку), але у матеріалах справи відсутні докази накладення на відповідача судом будь-яких штрафів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Представник позивача для з'ясування обставин справи у судове засідання не з'явилася, пояснень щодо розрахунку заборгованості відповідача за штрафами не надала, розгляд справи просила проводити у її відсутності на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією і штрафами у розмірі 302,00 грн. в розмірі 1002,53 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором б/н від 06 вересня 2011 року у розмірі 9748,50 грн. і судові витрати у розмірі 1600,00 грн. у відшкодування судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

На підставі викладеного, ст. ст. 14, 525, 526, 527, 530, 610 - 612, 629, 634, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 10, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280, 282, 284, 352, 324, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (р/р 3111, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2011 року в розмірі 9748 (девять тисяч сімсот сорок вісім) гривень 50 (пятдесят) копійок, яка складається із 5276,15 гривень заборгованість за кредитом; 4472,35 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (р/р 3111, МФО 305299, ) судові витрати в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

5.Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення можу бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

6.Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

7.Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

8.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Суддя підпис ОСОБА_4

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук