ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 617/285/18

Провадження № 22-ц/818/794/18

21 грудня 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Литвин О.Б.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі- Барановський ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Вовчанського районного суду Харківської області від 13 березня 2018 року (суддя Уханьова І.С.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

12.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив з метою забезпечення виконання рішення суду накласти арешт на автомобіль TOYОTA LAND CRUISER, реєстр. номер AX 7125 EK, 1997 року випуску, тип ТЗ кузова УНІВЕРСАЛ-В, колір 2-синій, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, обєм двигуна 3378, що належить ОСОБА_3, яким було скоєно ДТП під керуванням ОСОБА_4

В обґрунтування клопотання зазначав, що вжиття заходів забезпечення позову у даній справі стане запобіганням можливості відчуження майна відповідачем.

Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 13 березня 2018 року постановлено накласти арешт на вказаний автомобіль, вилучити цей транспортний засіб та направити його на майданчик для тимчасового тримання автомобілів, що знаходиться за адресою : м. Вовчанськ, вул. Р.Шосе, 1-а.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм процесуального права. Зазначає, що позивачем не було подано окремої заяви про забезпечення позову з її обґрунтуванням, не сплачено судовий збір, а також було безпідставно застосовано судовий секвестр шляхом вилучення автомобіля, чим порушено права власника.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказаний автомобіль може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в подальшому.

Однак, колегія суддів в повній мірі не може погодитись з вказаним висновком.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз'яснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з п. 4 вказаної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів, виходячи із суті спору та суми позовних вимог, погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може призвести до того, що у разі якщо відповідач розпорядиться спірним майном, це ускладнить або зробить неможливим виконання можливого рішення суду.

Однак суд вважає, що обраний вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано у відповідності до вимог ст.151 ЦПК України дійшов до висновку про наявність підстав для вжиття таких заходів.

Разом з тим, при вирішенні цього питання суд не звернув увагу на ту обставину, що серед передбачених частиною 1 статті 152 ЦПК України видів забезпечення позову, такий вид як накладення арешту є крайнім заходом забезпечення позову, для застосування якого матеріли справи не містять достатніх даних, обґрунтованих доводів позивачем не надано.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням обставин справи, предмету спору, характеру спірних правовідносин, завдань цивільного судочинства та забезпечення рівності прав і охоронюваних законом інтересів сторін достатнім для забезпечення позову у даному випадку є такий вид забезпечення позову як заборона відчуження вказаного позивачем майна відповідача.

Оскільки обраний судом першої інстанції спосіб забезпечення позову може призвести до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння майном, колегія вважає за доцільне змінити його з арешту нерухомого майна на заборону його відчуження.

Що стосується доводів ОСОБА_4 про невідповідність заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову вимогам ст.151 ЦПК України, вони колегією суддів не приймаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Після відкриття провадження у справі заява про забезпечення позову подається до суду, у провадженні якого перебуває справа ( п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України ).

Клопотання про забезпечення позову, яке міститься у позовній заяві містить всі необхідні для її розгляду дані.

Таким чином, доводи апелянта про невідповідність заяви вимогам чинного законодавства не відповідає обставинам справи.

За пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_5 проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 ст.374 ЦПК України).

Керуючись ст.367, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Вовчанського районного суду Харківської області від 13 березня 2018 року змінити.

Заборонити відчуження автомобіля TOYОTA LAND CRUISER, реєстр. номер AX 7125 EK, 1997 року випуску , тип ТЗ кузова УНІВЕРСАЛ-В, колір 2-синій, номер кузова НОМЕР_1, номер двигуна НОМЕР_2, обєм двигуна 3378, що належить на праві власності ОСОБА_3 (23.03.1978 АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_3).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

ОСОБА_6