Справа №490/177/16-ц 15.01.2018
Провадження №22-ц/784/30/18
Справа № 490/177/16-ц Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
Провадження №22-ц/784/30/18
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 січня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Прокопчук Л.М.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

з участю:

представника позивача - Шевченка Є.Л.,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва , яке ухвалене 14 квітня 2016 року у відсутність осіб, що беруть участь у справі, в приміщенні Центрального районного суду м. Миколаєва під головуванням судді Батченка О.В., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

29 грудня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (надалі Банк) пред'явило зазначений позов, який обґрунтувало наступним.

24 січня 2008 року Банк в простій письмовій формі, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання уклав з ОСОБА_3 договір про надання кредиту №640/298-САФ03.16-2.

Згідно його умов, Банк одним траншем надав позичальнику грошові кошти, у сумі 26 100 доларів США на придбання автомобіля марки Skoda Octavia, 2007 року випуску, зі зворотним зобов'язанням кінцево повернути їх до 23 січня 2015 року.

Крім того, позичальник, відповідно до кредитного договору, брався сплачувати щомісяця відсотки за користування грошима, виходячи з відсоткової ставки 12,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до якого, останній передав свій автомобіль марки Skoda Octavia, 2007 року випуску, куплений за кошти Банку, у заставу, заставною вартістю 145 000 гривень 65 копійок.

В ньому ж, сторони домовилися, що у разі прострочки виконання грошового зобов'язання, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення та штраф у розмірі 10 % від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, за кожний випадок.

У той же день, сторони уклали Додаткову угодою №1 про внесення змін до указаного кредитного договору, якою підвищили відсоткову ставку за користування кредитними коштами до 13% річних.

Взяті на себе зобов'язання Банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти на придбання автомобіля, і чекав відповідної добросовісної договірної поведінки від позичальника, проте той, проводив виплати нерегулярно, а потім зовсім припинив виплати, у зв'язку з чим станом на 20 листопада 2015 рік виникла заборгованість в розмірі 29 869,98 доларів США, що еквівалентно 712 074 гривень 72 копійки, з яких:

?21 841,78 доларів США, що еквівалентно 520 689 гривень 38 копійок - заборгованість зі сплати тіла кредиту;

?4 401,83 доларів США, що еквівалентно 104 935 гривень 92 копійки - заборгованість за відсотками за користування грошима;

?2 449,71 доларів США , що еквівалентно 58 399 гривень 09 копійок - пеня за несвоєчасне повернення кредиту;

?1 176,65 доларів США, що еквівалентно 28 050 гривень 32 копійки - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

Не змінили його позадоговірної поведінки неодноразові нагадування Банку про необхідність виконання зобов'язання у повному обсязі, ні заходи цивільно-правового впливу.

У зв'язку із цим, Банк просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборговану грошову суму.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2016 року позов Банку задоволено частково і вирішено питання про розподіл судових витрат.

27 вересня 2017 року представник відповідача ОСОБА_4 подав заяву про перегляд названого заочного рішення.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2017 року в задоволені заяви відмовлено.

Представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 оскаржив заочне рішення в загальному порядку, подавши апеляційну скаргу на заочне рішення, в якій просить його скасувати, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилався на порушення судом вимог матеріального та процесуального права, а саме, ігнорування судом сплачених відповідачем грошових сум.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки суд 1 інстанції повно і всебічно з'ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень; давши оцінку доказам, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість; правильно витлумачивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, та виконавши всі інші вимоги цивільного судочинства ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, районний суд виходив з того, що між сторонами існують договірні правовідносини, підставою виникнення яких є кредитний договір №640/298-САФ03.16-2 від 24.01.2008 року.

Позивач виконав взяті на себе за ним обов'язки, в той час як відповідач свого слова не дотримався, отримавши кредит у сумі 26 100 доларів США на придбання автомобіля та витративши їх, він став проводити належні з нього платежі періодично та ще й не у повному обсязі, внаслідок чого на 20 листопада 2015 рік утворилася заборгованість у розмірі 26 243,61 доларів США, що еквівалентно 625 625 гривням 30 копійкам, яку він не бажає погасити добровільно. У зв'язку з цим Банк, в межах позовної давності, нарахував йому пеню, яку за рішенням суду зменшено до 60 000 гривень, яку він теж не сплачує добровільно.

За такого, заборговані грошові суми слід стягнути за судовим рішенням.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу статей 251, 253, 509, 525-526, 598, 610, 611, 616, 622, 631 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов'язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов'язань, які не виконані належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 січня 2008 року Банк в простій письмовій формі уклав з ОСОБА_3 договір про надання кредиту №640/298-САФ03.16-2, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, у сумі 26 100 доларів США, який здійснювався одним траншем, та підтверджується заявкою про видачу готівки № авт/1403 (т.1 а.с.10). Згідно його умов Банк видав позичальнику грошові кошти на придбання автомобіля марки Skoda Octavia, 2007 року випуску, зі зворотним зобов'язанням кінцево повернути їх до 23 січня 2015 року. Крім того, позичальник, відповідно до кредитного договору, брався сплачувати щомісяця відсотки за користування грошима, виходячи з відсоткової ставки 12,5 % річних. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до якого, останній передав свій автомобіль марки Skoda Octavia, 2007 року випуску, куплений за кошти Банку, у заставу, заставною вартістю 145 000 гривень 65 копійок. В ньому ж, сторони домовилися, що у разі прострочки виконання грошового зобов'язання, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення та штраф у розмірі 10 % від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, за кожний випадок. (т.1 а.с. 6-8). Додатковою угодою №1 про внесення змін до кредитного договору, укладеною того ж дня, між тими ж сторонами, були змінені умови кредитування, а саме: підвищено відсоткову ставку за користування кредитними коштами до 13% річних (т.1 а.с. 9). З копії розрахунку, загальний розмір заборгованості станом на 20 листопада 2015 рік становить 29 869,98 доларів США, що еквівалентно 712 074 гривень 72 копійки, які Банк просив стягнути (т.1 а.с. 4-5).

Той грошові кошти взяв і використав на придбання автомобіля.

При цьому, він зобов'язалася повернути їх частинами до закінчення дії кредитного договору, а також сплачувати щомісяця частину тіла кредиту та відсотки за користування.

У разі прострочки виконання грошового зобов'язання позичальник сплачує Банку пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

Взятого на себе обов'язку відповідач не дотримався, грошові кошти вчасно не повертав, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 26 243,61 доларів США, яку він відмовляється повернути добровільно. У зв'язку з цим Банк, в межах позовної давності, Банк нарахував пеню, яку відповідач теж не сплачує.

За такого і відповідно до статей 525, 589, 590, 625, 1048, 1049, 1054, глави 51 ЦК України, він повинен відповідати за неналежне виконання кредитного зобов`язання і нести негативні наслідки таких своїх дій, а саме, повернути Банку тіло кредиту, сплатити прострочені відсотки та пеню, а також судові витрати.

У зв'язку з тим, що він у добровільному порядку заборговані грошові кошти не сплачує, то їх слід стягнути за судовим рішенням.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і суд 1 інстанції, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а тому її слід залишити без задоволення.

Що до тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що відповідачем ще 20 березня 2008 року повернуто позивачеві 18 628,78 доларів США, а решту боргу - компенсовано з виручених від продажу Банком у 2015 році переданого в заставу автомобіля, то вони не можуть братися до уваги, з наступних підстав.

З пояснень представника ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 і раніше брав у Банку кредит, за яким виник борг у розмірі 18 526,88 доларів США. Цей борг було погашено через Миколаївську ОФ АКБ «УСБ» м. Миколаїв 20.03.2008 року з грошей, отриманих відповідачем 24 січня 2008 року за кредитним договором №640/298-САФ03.16-2 у розмірі 26 100,00 доларів США (т.1 а.с. - 10, 54).

За словами представника Банку, усі розрахунки по даному кредиту проводилися за особовими рахунками 3832, 3832 та 1380 в той час як сума у 18 526,78 доларів США надійшла на рахунки 3831 та 3831, тобто за іншим кредитним зобов'язанням.

Сторона відповідача зазначені твердження не спростувала, хоча за ст.81 ЦПК України, то є її обов'язком.

За наявності квитанцій про сплату грошових коштів (т.1 а.с. - 53-57, та витягів з рахунків, що містяться у 2-х томах справи) про рух коштів за кредитом, колегія вважає, що підстав сприймати позицію позивача критично немає, а тому слід вважати, що названа стороною відповідача грошова сума, начебто сплачена на погашення кредиту по договору №640/298-САФ03.16-2 в березні 2008 року, такою не є, оскільки стосується іншого кредитного зобов'язання відповідача в цьому ж Банку.

Не має доказової бази і твердження сторони відповідача про неврахування Банком виручених від продажу заставленого автомобіля грошей.

Так представник Банку зазначав, що виручені від продажу заставленого автомобіля гроші у розмірі 7 000 доларів США Банк 12.03.2015 року віднесено на сплату боргу за цим договором, про що надав належно завірену довідку Банку від 10 січня 2018 року (т.2 а.с. -310 зв.).

Колегія вважає, названа довідка є належним доказом у справі, а тому інформацію, що міститься в ній слід вважати правдивою.

Стосовно ж тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу про наявність процесуальних порушень при розгляді судом 1 інстанції позову, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки більша частина з них не має підтвердження, а ті ж, що мають місце, носять формальний характер і не вплинули на результат вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367-368, 374, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П.Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Л.М. Прокопчук

_________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 17 січня 2018 року