Справа 206/2126/13-ц
Провадження 2/206/86/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" січня 2018 р. в залі суду в м.Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Березі І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку,

за участю представників:

позивачів, адвоката Маркело В.О.,

відповідачів, адвоката Мисечко К.О..

в с т а н о в и в:

03 квітня 2013 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.2-3).

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_9 в користування. В зв'язку зі смертю останнього особовий рахунок на квартиру було переоформлено на ім'я ОСОБА_1. Будинок 11 знаходиться на балансі КП «Житлове господарство Самарського району» ДМР. Спірна квартира не є приватизованою та складається з трьох житлових кімнат, площею 43,6 кв.м. ОСОБА_5 - сестра позивача, ОСОБА_2, проживала в квартирі з моменту свого народження і до 1990 року. З того часу місце знаходження останньої позивачам невідоме. Син ОСОБА_5, також був зареєстрований в квартирі №1, але жодного дня там так і не проживав. Відповідачі ніколи не оплачували квартирну плату та комунальні послуги. Речей відповідачів в квартирі також нема. Позивачі не перешкоджають відповідачам проживати у житлі.

Представник позивачів адвокат Маркело В.О. в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову з підстав викладених у ньому.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просили задовольнити позовну заяву. Зазначили, що відповідача ОСОБА_5 з квартири ніхто не виганяв, вона пішла сама. В її проживанні ніхто не перешкоджав. Вона ніколи не цікавилася квартирою і не ставилось питання щодо проживання.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити. Зазначила, що у 1990 році її батько вимусив її піти з дому. У 1991 році вона намагалася повернутися додому і помиритися з батьком. У 1992 році вона зустріла громадського чоловіка і завагітніла і мешкала з ним до 1998р. Коли стосунки з чоловіком погіршилися вона також намагалася повернутися до батька, але він її не прийняв. У 2010 році вона приходила ночувати у спірну квартири. У 2017 році вона дізналася, що її зняли з реєстрації. Після смерті батька у 1996 році вона приходила ночувати в спірну квартиру. В ній вже жив брат. Жити їй постійно не дозволяли. (а.с.104-107).

Відповідач ОСОБА_6 заперечував проти позову в частині вимог до ОСОБА_5 Пояснив, що він в квартирі ніколи не жив, знає зі слів, що його матері перешкоджали жити. Він не претендує мешкати в квартирі, тому вимоги щодо визнання його втратившим право користування житловим приміщенням визнає.

Представник відповідача ОСОБА_5 - Мисечко К.О. в судовому засіданні просила позов задовольнити частково, а саме відмовити в частині визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою. Відповідач ОСОБА_5 не могла повернутися в квартиру. Пішла вона, оскільки її вимусив батько.

11 квітня 2013 року по справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.15).

26 червня 2013 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська судом було ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено. Визнано ОСОБА_5, 1971 року народження, ОСОБА_6, 1992 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою квартира АДРЕСА_1. Знято ОСОБА_5, 1971 року народження, ОСОБА_6, 1992 року народження, з реєстраційного обліку за адресою: квартира АДРЕСА_1. Стягнуто із ОСОБА_5, ОСОБА_6 у рівних частках на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 понесені ними судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 114,70 грн., витрати на оголошення у засобах масової інформації - газеті «Вісті Придніпров'я» вартістю 150,00 грн. та газеті «Урядовий Кур'єр» вартістю 630,00 грн., загалом 894,70 грн., тобто по 447 (чотириста сорок сім) грн. 35 коп. з кожного (а.с.28-31).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2017 року скасувано заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, ухвалене 26 червня 2013 року по цивільній справі № 206/2126/13-ц, провадження № 2/206/562/13 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку. Призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.70).

Третя особа, Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради подали до суду заяву, в якій просили справу слухати за їх відсутності (а.с.91).

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності (а.с.129-130).

Позивач ОСОБА_4 подала до суду заяву з проханням розглянути зправу за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити (а.с.133).

Вислухавши доводи та пояснення позивачів, представника позивача, відповідачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, допитавши свідків, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 05 лютого 1971 року ОСОБА_9 та його родині, що складалася з 4 чоловік був виданий ордер №559 на право зайняття трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.4).

Відповідно до довідки №788 від 12.02.2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за реєстровані за адресою: квартира АДРЕСА_1 (а.с.5).

ПАТ «Дніпрообленерго» Придніпровської ТЕС 13.09.1996 року видало наказ №179, відповідно до якого дозволило переоформлення особових рахунків в зв'язку зі смертю квартиронаймачів, в тому числі і ОСОБА_6 (а.с.6-9).

24 січня 2012 року, 16 серпня 2012 року та 12 лютого 2013 року були складені акти, відповідно до яких мешканці квартир АДРЕСА_1 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 засвідчили, що ОСОБА_5 з 1990 року та ОСОБА_6 не проживають в квартирі №1 цього ж будинку (а.с.10-12).

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_12 підтвердили той факт, що відповідач ОСОБА_5 в спірній квартирі не проживає років 15. Її син відповідач ОСОБА_6 в квартирі ніколи не проживав.

Допитані в судовому засіданні свідки відповідачів ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 не підтвердили факт виселення відповідача з спірної квартири та перешкоджання у її проживанні, оскільки пояснили, що про конфлікти з батьком ОСОБА_5 знають зі слів. Навпаки підтвердили факт того, що відповідач пішла з дому у ще 1990р., деякий час мешкала у друзів, а потім до 2011р. чи 2012р. мешкала у цивільного чоловіка. Декілька разів вони приходили з нею до квартири і ніхто не відчиняв.

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичним обставинами справи, суд доходить до наступного.

Статтею 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тощо.

В силу ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло.

У відповідності до ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

За змістом ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Крім того, всупереч ст. 81 ЦПК України відповідачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідача ОСОБА_5 виселили з спірної квартири та перешкоджали у її проживанні.

Навпаки сама відповідач підтвердила, що сама пішла з дому ще у 1990р., потім після смерті батька у 1996 році декілька раз ночувала у квартирі, про те, що її виписали дізналася лише у 2017р., тобто тривалий час вона не цікавилася квартирою.

Таким чином, дослідивши надані докази та за відсутністю підстав вважати, що за відповідачами зберігається житлове приміщення, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, (місце проживання - АДРЕСА_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1), ОСОБА_6 (місце проживання - АДРЕСА_4, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2), такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою квартира АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, з реєстраційного обліку за адресою: квартира АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_5 (місце проживання - АДРЕСА_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1), ОСОБА_6 (місце проживання - АДРЕСА_4, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2), у рівних частках на користь ОСОБА_1 (місце проживання квартира АДРЕСА_1, ОСОБА_2 (місце проживання квартира АДРЕСА_1, ОСОБА_3 (місце проживання квартира АДРЕСА_1, ОСОБА_4 (місце проживання квартира АДРЕСА_1 понесені ними судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 114,70грн., витрати на оголошення у засобах масової інформації - газеті «Вісті Придніпров'я» вартістю 150,00 грн. та газеті «Урядовий Кур'єр» вартістю 630,00 грн., загалом 894,70грн., тобто по 447 (чотириста сорок сім) грн. 35 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12 січня 2018 року.

Суддя А.О. Сухоруков