ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-1310/11 Номер провадження 22-ц/814/831/18Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Прядкіної О.В., Хіль Л.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за позовом ПАТ "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Кременчуцького УМВС України у Полтавської області, з участю третьої особи Автозаводська районна рада як орган опіки та піклування, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації

за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 жовтня 2018 року про відмову у поновленні строку звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 листопада 2011 року, постановлену (без участі сторін) під головуванням судді Кривич Ж.О.,-

В С Т А Н О В И В:

09 жовтня 2018 року представник відповідача ОСОБА_5 звернувся з заявою про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 листопада 2011 року.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 жовтня 2018 року відмовлено заявнику у поновленні строку звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду.

Заяву ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 листопада 2011 року за позовом ПАТ "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Кременчуцького УМВС України у Полтавської області, з участю третьої особи Автозаводська районна рада як орган опіки та піклування, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації залишено без розгляду у звязку із пропуском строків звернення до суду.

З даною ухвалою не погодився представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 та подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт вважає, що суд дійшов невірного висновку про те, що ОСОБА_3 достовірно було відомо про наявність оскаржуваного ним заочного рішення.

Вказує на те, що відсутні докази того, що ОСОБА_3 копію рішення суд не отримував і йому не були відомі наслідки розгляду його заяви від 01 лютого 2012 року про перегляд заочного рішення.

Ухвали суду від 15 лютого 2012 року про залишення заяви без руху та від 01 червня 2012 року про повернення заяви ОСОБА_3 не отримував.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 29 листопада 2011 року у даній справі Автозаводським районним судом м. Кременчука ухвалено заочне рішення.

Відмовляючи у поновленні відповідачу ОСОБА_3 строку на звернення з заявою про перегляд заочного рішення, місцевий суд виходив з того, що у 2012 році він звертався з заявою про перегляд заочного рішення, та принаймні з 06 лютого 2012 року йому достовірно було відомо про існування рішення. Поважних причин пропуску строку з цього часу заявник не надав.

Вирішуючи питання обґрунтованості таких висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13.

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обовязкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_6 проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

З матеріалів справи вбачається, що з заявою про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 листопада 2011 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 звернувся 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону № визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 3 ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Звернувшись з заявою про перегляд заочного рішення, представник відповідача вказував на те, що ОСОБА_3 копію заочного рішення суду не отримував, як і ухвали суду про повернення йому поданої раніше, у 2012 році, заяви про перегляд заочного рішення. З їх змістом представник ОСОБА_3 ознайомився лише 12 вересня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2012 року ОСОБА_3 вже звертався із заявою про перегляд заочного рішення. У цій заяві вказував, що про наявність рішення він дізнався зі злів співвідповідача ОСОБА_2.

Подана у 2012 році заява ОСОБА_3 була залишена без руху та у подальшому повернута згідно ухвали судді від 01 червня 2012 року по причині невиконання вимог ухвали від 15 лютого 2012 року.

Вказані ухвали суду надсилалися ОСОБА_3 з повідомлення про вручення поштового відправлення, проте були повернуті у звязку з закінченням терміну їх зберігання.

Тобто, подавши заяву про перегляд заочного рішення протягом майже шести років ОСОБА_3 не вживав ніяких дій з метою - дізнатися про хід розгляду судом його заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України ( в редакції, що діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції) особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України в нинішній редакції також визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Надавши оцінку матеріалам справи, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 з 06 лютого 2012 року було достовірно відомо про наявність заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 листопада 2011 року.

Представником відповідача ОСОБА_5 не наведено жодних поважних причин пропуску відповідачем ОСОБА_3 строку на звернення з заявою про перегляд заочного рішення у період з 06 лютого 2012 року до 09 жовтня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги також не містять доказів, які б вказували на необґрунтованість таких висновків місцевого суду.

Посилання апелянта на відсутність доказів отримання відповідачем ОСОБА_3 копії заочного рішення, не спростовують того факту, що в лютому 2012 року ОСОБА_3 вже звертався з заявою про перегляд цього рішення, зі змісту якої вбачається, що йому було відомо про заочне рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 жовтня 2018 року про відмову у поновленні строку звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 374 ч. 1 п.1, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 жовтня 2018 року про відмову у поновленні строку звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: О.В. ОСОБА_7 Хіль