Справа №760/9795/16-ц
Провадження №6/760/100/18
УХВАЛА

/ про повернення заяви /

22 грудня 2018 року місто Київ

Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання мирової угоди, укладеної в процесі виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києві від 10 січня 2012 року у справі № 2-100/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2016 до суду надійшла заява, якою заявники передали для визнання суду мирову угоду, укладену в процесі виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києві від 10.01.2012 у справі № 2-100/12 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить повернути заявникам з огляду на таке.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України, викладено кодекс в новій редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017.

Положеннями п.п. 11 п. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) станом на час подання заявниками мирової угоди було урегульовано розділом IV ЦПК України /в редакції до 15.12.2017/.

Порядок вирішення питання про визнання укладеної в процесі виконання рішення мирової угоди судом визначався ст. 372 цього розділу.

Згідно частини першої ст. 372 ЦПК України передбачалось, що мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання. До відкриття виконавчого провадження мирова угода подається сторонами до суду, який ухвалив рішення, для визнання.

Таким чином зазначеною нормою цивільного процесуального закону визначався чіткий порядок вирішення питання, пов'язаного із укладенням мирової угоди в процесі виконання рішення та визнання її судом.

Зокрема, зі змісту ч. 1 ст. 372 ЦПК України /в редакції до 15.12.2017/ слідує, що у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, уповноваженим суб'єктом для передачі суду для визнання мирової угоди був державний виконавець.

У цьому випадку сторони виконавчого провадження не були наділені відповідним процесуальним правом на подання суду для визнання мирової угоди, укладеної в процесі виконання рішення.

Діючою редакцією ЦПК порядок вирішення питання, пов'язаного із укладення мирової угоди в процесі виконання рішення визначено у ст. 434.

Частина перша зазначеної норми процесуального закону містить правила, які аналогічні тим, які діяли на час подання мирової угоди до суду.

На час подання заявниками мирової угоди до суду примусове виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києві від 10.01.2012 у справі № 2-100/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів здійснювалось в межах виконавчого провадження №33223604.

Зазначене свідчить про те, що заявники відповідно до правил установлених ст. 372 ЦПК України повинні були подавати мирову угоду в письмовій формі саме державному виконавцеві.

До того ж, судом встановлено, що мирова угода від 26.05.2016 та заява про її направлення не підписана ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стаття 372 ЦПК України, як і в цілому розділ IV ЦПК України, не містили положень, які визначали правові наслідки подання заяви про визнання мирової угоди до суду суб'єктом, який не є уповноваженим на її подання.

Відповідно підлягали застосування положення ЦПК, якими урегульовано аналогічні питання, зокрема, стаття 121.

Зазначена норма цивільного процесуального законодавства визначала підстави та випадки, у який заява повертається.

Зі змісту п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 121 ЦПК України вбачається, що суддя діяв у такий спосіб, зокрема, у випадку, якщо заява була подана неуповноваженою особою, тобто, особою, у якої відсутнє відповідне процесуальне право на подання суду відповідної заяви.

Відповідні правила щодо підстав повернення заяви визначені і діючою редакцією ЦПК України, який у п. 1 ч. 4 ст. 185 встановлює, що заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що заява про визнання мирової угоди та мирова угода не підписані ОСОБА_1 та ОСОБА_2, подані суду заявниками після відкриття виконавчого провадження, і у цьому випадку заявники не були наділені відповідним процесуальним правом на подання суду заяви про визнання мирової угоди, укладеної в процесі виконання рішення, суддя приходить до висновку, що заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить повернути заявникам з підстави передбаченої п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 121, ст. 372 ЦПК України / в редакції до 15.12.2017/, п. 1 ч. 4 ст. 185, ст. 434, п.п. 11 п. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України /в редакції від 15.12.2017/, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання мирової угоди, укладеної в процесі виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києві від 10 січня 2012 року у справі № 2-100/12 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення аліментів - повернути заявникам з усіма додатками.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя В.В.Лазаренко