Єдиний унікальний номер 243/8962/17
Номер провадження № 2/243/192/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

за участю:

секретаря судового засідання Мирошниченко А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Словянська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний» про стягнення страхового відшкодування, -

представники учасників справи:

від позивача адвокат ОСОБА_2 (договір про надання юридичних послуг від 30.01.2018 року а.с. 104-105)

від відповідача юрисконсульт ОСОБА_3В.(довіреність № 33 від 29.12.2017 року а.с.98).

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний» про стягнення страхового відшкодування. Позов обґрунтований тим, що відповідно до вироку Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20.02.2015 року: 13.12.2014 року приблизно о 17-00 годині ОСОБА_5, керуючи технічно справним, належним йому на праві власності, автомобілем марки «ВАЗ 2105», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався зі швидкістю приблизної 15 км/на год. по проїзній частині вул. Вольна м. Словянська зі сторони вул. ОСОБА_2 у напрямку вул. ОСОБА_6. Наближаючись до буд. 7 по вул. Вольна, м. Словянська, всупереч вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, скоїв наїзд на велосипед «Україна», під його керуванням, який рухався в попутному напрямку біля правого краю проїзної частини вул. Вольна, м. Словянська. Внаслідок дорожньо-транспортної події йому - водію велосипеда «Україна», було заподіяно поєднану травму: легку закриту черепно-мозкову травму: забійну рану волосистої частини голови, струс головного мозку; закритий чрезвертельний перелом лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості та була встановлена 3 група інвалідності. Допущені водієм ОСОБА_5 порушення вимог п.13.1 Правил дорожнього руху України знаходились в прямому причинно-наслідковому звязку із виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків, що було відображено у висновку авто технічної експертизи. ОСОБА_5 у ПрАТ «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний» отримав поліс № АІ/2821924 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Код страховки 028. Страховий випадок виник 13.12.2014 року. Згідно п. 4 поліса страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю - сто тисяч гривень. Згідно з вироком суду від 20.03.2015 року подія сталася з вини ОСОБА_5, якого притягнуто до відповідальності. ПрАТ «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний» за цим полісом визнало настання страхового випадку та 15.03.2016 року здійснило йому виплати у розмірах 9 77,49 грн. та 11 823,53 грн., але при цьому не врахувало втрату його працездатності. Йому, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, встановлена III група інвалідності. Страховий випадок виник 13.12.2014 року, мінімальна заробітна плата у 2014 році складала 1 218,00 гривень. У даному випадку мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 14 616,00 гривень. Внаслідок виникнення у нього інвалідності, він не може повноцінно працювати та отримувати постійний стабільний дохід, через втрату працездатності повинен постійно проходити лікування, у звязку з чим, просить суд:

-стягнути з ПрАТ «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний» на свою користь страхове відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 14 616,00 гривень;

-судові витрати за справою покласти на відповідача;

-стягнути з ПрАТ «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний» на свою користь моральну шкоду у розмірі 15 000,00 гривень та витрати, повязані з послугами адвоката у розмірі 5 000,00 гривень.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, пояснення надали аналогічні викладеним у заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що страхова компанія вже визнала настання страхового випадку та 15.03.2016 року здійснило ОСОБА_1 виплати у розмірах 9 77,49 грн. та 11 823,53 грн. Крім того, надав письмові заперечення (а.с.82-83), відповідно до яких за змістом щоденника, який міститься в медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_1 05.01.2015 року травматолог призначав операцію, 09.01.2015 року хірург після направляв останнього до травматолога для вирішення питання щодо оперативного лікування, 19.01.2015 року травматолог призначав операцію, 30.03.2015 року травматолог зробив наступний запис: «Деформація лівої голені» (тобто на той час вже було візуально видно, що зрощення кісток відбувається з порушенням). Далі, 10.04.2015 року травматолог призначав операцію, 15.05.2015 року травматолог призначав операцію, 19.05.2015 року травматолог вказав: «у звязку з тривалістю лікування необхідно оперувати», 05.06.2015 року травматолог призначав операцію, 24.07.2015 року травматолог вказав наступні відомості для голови ЛКК: «хворий двічі проходив МСЕК 09.04. продовження лікарняного листка, 05.06. - продовження лікарняного листка, тобто двічі відбувся огляд міським та обласним травматологом, навіщо ще?, необхідно оперувати». Таким чином, девять разів позивачу призначалось оперативне лікування, від якого він відмовився. Окрім того, зазначили, що 23.02.2016 року ОСОБА_1 було оглянуто травматологом, який дійшов висновків, що завдана останньому травма потребувала оперативного лікування, особливо з 70 дня лікування, коли чітко виражалась деформація лівої голені, яка утворилась в результаті неправильного зростання перелому, внаслідок чого порушились функції опори та ходьби. Оперативне лікування від якого ОСОБА_1 відмовлявся могло б мінімізувати негативні наслідки травми, скоротити строки лікування та уникнути інвалідності. У звязку з викладеним, зауважили, що інвалідність ОСОБА_1 спричинена не наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що сталась за його участю, а його відмовою від методів та засобів лікування, які йому призначались лікарями, тобто якщо б він своєчасно погодився на проведення оперативного лікування, то не став би інвалідом. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди та витрат на послуги адвоката, зазначили, що виплата моральної шкоди була здійснена ОСОБА_1 одночасно з виплатою страхового відшкодування, повязаного з лікуванням у розмірі 5 %, як це передбачено законом. Крім того, позивач ніяк не мотивує заявлену суму моральної шкоди та її обчислення, не надає також і квитанції про оплату послуг та розрахунок вартості послуг адвоката. У звязку з викладеним, просять відмовити у задоволенні позовних вимог за відсутністю підстав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Заяви (клопотання) учасників справи відсутні.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Процесуальні дії у справі відсутні.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Вироком Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20.03.2015 року, ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання за даною статтею кримінального кодексу у вигляді одного року шести місяців обмеження волі без позбавленням права керувати транспортними засобами. Стягнуто з засудженого ОСОБА_5 на користь КЛПУ «Міська лікарня ім. В.І. Леніна» матеріальну шкоду в розмірі 4 713, 24 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальних збитків суму в розмірі 541 грн. 50 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 35 000 грн. (а.с.6-9).

Полісом № АІ/2821924 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_5 застрахувався на страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого у ПрАТ «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний», яка згідно п. 4 становить 100 000 грн. (а.с.10).

Пенсійним посвідченням від 02.03.2017 року підтверджено, що ОСОБА_1 отримує пенсійні виплати за ІІІ групою інвалідності, за загальним захворюванням (а.с.11), яка встановлена йому, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0713451 від 24.01.2017 року (а.с.12-13).

Медичною картою амбулаторного хворого та іншими медичними документами ОСОБА_1 встановлено, що останній обстежувався, проходив лікування з приводу отриманих травм в дорожньо-транспортній події, яка мала місце 13.12.2014 року та йому призначалось оперативне лікування (а.с.14-61).

З листування між сторонами вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний» за полісом № АІ/2821924 визнало настання страхового випадку та 15.03.2016 року здійснило ОСОБА_1 виплати у розмірах 9 77,49 грн. та 11 823,53 грн., але при цьому не врахувало втрату працездатності останнього (а.с.62-65).

V. Оцінка Суду.

1. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 14 616,00 гривень, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В ст.ст. 509, 526, 527 ЦК України зазначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

З огляду на зазначені положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» та ст. 979 Цивільного кодексу України, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком, за умовами ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно із п. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті ДТП, є шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим.

Відповідно до ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності, потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Відшкодування шкоди спричиненої ушкодженням здоров'я передбачено ч. 1 та ч. 2 ст. 1195 ЦК України. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить:

-у разі встановлення І групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

-у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

-у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13.12.2014 року, ОСОБА_1 встановлена III група інвалідності. Медико-соціальна комісія дійшла наступного висновку про умови і характер праці позивача не рекомендована праця з тривалим перебуванням на ногах та підняттям тяжкого (а.с.12-13).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, не погоджується з доводами відповідача щодо виникнення інвалідності у ОСОБА_1 не за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що сталась за його участю, а у звязку з його відмовою від методів та засобів лікування, які йому призначались лікарями, адже належних та допустимих доказів цьому суду не надано.

В судовому засіданні від 01.02.2018 року судом розяснювалися представнику відповідача наслідки ст. 81 ЦПК України та було запропоновано призначити судово-медичну експертизу від чого останній відмовився.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує на те, що позивач повинен довести факт каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Відповідно до висновку експерта № 590 від 18.12.2014 року у ОСОБА_1 була виявлена поєднана травма: легка закрита черепно-мозкова травма: забійна рана волосистої частини голови, струс головного мозку; закритий чрезвертельний перелом лівої великогомілкової кістки зі зміщенням. Дана травма утворилася від ударних впливів тупими предметами, можливо в указаний строк та в умовах ДТП. Згідно наданих медичних документів не супроводжувалась розвитком небезпечним для життя але потребує для свого загоєння тривалого строку більше 21 дня та відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (а.с.7).

Дослідивши подані докази, суд приймає до уваги надані позивачем медичні висновки та довідки, згідно яких йому встановлена III група інвалідності за загальним захворюванням опорно-рухового апарату.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Мінімальна заробітна плата встановлена на дату настання страхового випадку - в грудні 2014 року, згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», становила 1 218,00 грн. Таким чином, шкода спричинена позивачу в зв'язку із стійкою втратою працездатності становить 14 616,00 грн. (1 218,00 грн. х 12) та підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1

2. Вирішуючи питання про відшкодування позивачу моральної шкоди, суд приходить до наступного. Так, положеннями ст. 23 ЦК України, визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, в тому числі, і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи те, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до вимог ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Суд приймає до уваги доводи представника відповідача, відповідно до яких виплата моральної шкоди була здійснена ОСОБА_1 одночасно з виплатою страхового відшкодування, повязаного з лікуванням у розмірі 5 %, як це передбачено законом, що підтверджується Страховим актом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний» № 123/16ГО від 15.03.2016 року (а.с.107).

Крім того, Рішенням Європейського суду з прав людини від 16.06.2016 року по справі «Кузьміної проти України», яке є частиною національного законодавства України, визначено, що встановлення порушення саме по собі становить достатню справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, якої зазнав позивач.

За таких обставин у суду не має передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню шкода спричинена позивачу у зв'язку зі стійкою втратою працездатності в розмірі 14 616,00 грн., що дорівнює 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

3. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, повязаних з отриманими ним послугами адвоката у розмірі 5 000 грн., суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України, передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходь з критерію реальності адвокатських витрат, а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269).

Позивачем та його представником не доведено факт і тривалість надання адвокатом - правової допомоги позивачу по справі, факт оплати ним правової допомоги на його користь, розрахунок розміру правової допомоги - з врахуванням часу на надання правової допомоги: у судовому засіданні та під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням.

Позивачем надано до матеріалів справи лише самі договори про надання юридичних послуг адвокатом ОСОБА_7 без номеру від 05.10.2017 року та про надання юридичних послуг адвокатом ОСОБА_2 без номеру від 30.01.2018 року, укладені між адвокатами та позивачем, які не підтверджують факт оплати послуг позивачем по справі.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 133, 137, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 23, 509, 526, 527, 979, 999, 1167, 1195, 1202 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний» про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний» (юридична адреса: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 37, ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) шкоду спричинену у зв'язку зі стійкою втратою працездатності в розмірі 14 616 (чотирнадцять тисяч шістсот шістнадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний» (юридична адреса: Донецька область, м. Дружківка, вул. Соборна, 37, ) на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп., отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО - Донбас Північний» моральної шкоди у розмірі 15 000,00 гривень та витрат, повязаних з послугами адвоката у розмірі 5 000,00 гривень відмовити у звязку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її складання, або відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_8