Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2244/17

номер провадження 2/695/158/18

06 березня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошової заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошової заборгованості за борговими розписками.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що в березні 2011 року у домоволодіння позивача було викрадено металічні предмети й домашній інвентар, зокрема: три металеві кутники шириною 125 мм та довжиною 2 м, металеві труби, діаметром 80 мм та довжиною 4 м, металевий бак, обємом 300 літрів, паливний бак від автомобіля.

В ході проведення слідства було встановлено причетність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до вчинення вказаної крадіжки, які на час вчинення вказаного кримінального правопорушення були неповнолітніми. З батьками останніх позивачем було досягнуто згоди щодо добровільного відшкодування ними майнової шкоди за викрадені речі, взамін ОСОБА_4 відмовився від кримінально-правових претензій до неповнолітніх осіб, а відтак вони отримали процесуальний статус свідків. однак, після завершення розслідування та постановлення вироку суду з боку відповідачів так і не було відшкодовано майнової шкоди , заподіяною крадіжкою майна,. Згодом сторонами було домовлено про написання боргових розписок щодо зобовязання відповідачів сплатити грошові кошти за спричинену майнову шкоду, згідно яких, кожен із відповідачів мав повернути позивачу грошові кошти у розмірі 8500 грн., однак у встановлені терміни жоден із відповідачів свої зобовязання не виконав та кошти позивачу не повернув, а тому останній звернувся до суду із даним позовом про стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказаних коштів в примусовому порядку.

Вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 11.01.2018 року.

До суду від представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги вважає безпідставними та проти їх задоволення заперечує, оскільки розписка про повернення потерпілому грошових коштів в сумі 8500 від 05.02.2017 року написана ним під впливом психологічного тиску в приміщенні Золотоніського райвідділу поліції, в якій навіть не зазначені персональні дані потерпілого, а тому остання не може вважатися правочином направленим на відшкодування майнової шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вказаний позов задоволенню не підлягає із наступних обставин.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 03.02.2017 року написали розписки, зі змісту яких вбачається, що останні за скоєний злочин зобовязуються повернути потерпілому грошові кошти в сумі 8500,0 грн., кожен, та визначили строки повернення таких коштів.

В своєму позові позивач зазначає, що саме він є потерпілим у справі крадіжки з його домоволодіння металевих предметів та домашнього інвентарю, а відповідачі є причетними до вчинення вказаного злочину, а тому наявні підстави для стягнення із них розміру заподіяних збитків на підставі ст. 1166 ЦК України.

Однак відповідно до вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.12.2012 року, справа №2306/1107/12, винним у скоєнні злочину, передбаченому ст. 185 ч. 3 КК України, а саме в крадіжці з домоволодіння по вул. Гастело у с. Нова Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області, що належить ОСОБА_6, та мало місце 28.03.2011 року, був визнаний ОСОБА_7, якого засуджено до чотирьох років позбавлення волі. Окрім того, вказаним вироком із ОСОБА_7 стягнута матеріальна шкода у сумі 6562 грн. та моральна шкода у сумі 1000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином судом вбачається, що винна особа, яка вчинила крадіжку у домоволодінні позивача була встановлена та доведена, що відображено у вказаному вище вироку суду, та саме із засудженого стягнуто завдану позивачу шкоду. Тобто з підстав заподіяння та відшкодування шкоди позивачу ОСОБА_1 існує судове рішення, яке набрало законної сили, а тому звернення до суду з тих самих підстав являється необґрунтованим.

За таких обставин застосування позивачем норм ст. 1166 ЦК України при розгляді вказаної справи та стягнення коштів з відповідачів суд вважає безпідставним, оскільки вина відповідачів у вчиненні шкоди заподіяної позивачу належним чином не доведена.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд також враховує, що у вказаних розписках від 03.02.2017 року відповідачі зобовязуються повернути потерпілому кошти саме за скоєний ними злочин.

Однак самі відповідачі до відповідальності за скоєний ними злочин не притягувалися, а особа може бути визнана винною у вчиненні злочину лише на підставі вироку суду та до винесення останнього не може вважатися винуватою, що визначено як нормами КПК України так і нормами Конституції України.

Окрім того в самій розписці не зазначено і особи потерпілого, його персональних даних що створює сумніви щодо того за який саме злочин та якому саме потерпілому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобовязуються повернути кошти.

Нормами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивачем взагалі не доведено обставину, що вказані розписки стосуються саме його, та спрямовані на відшкодування шкоди завданої злочином, що сталося 28.03.2011 року.

Суд, аналізуючи всі докази по справі в їх сукупності приходить до висновку, що вказані розписки про повернення потерпілому грошових коштів в сумі 8500 грн. кожен, не можуть вважатися правочином, направленим на відшкодування майнової шкоди, а тому позов задоволенню не підлягає.

Оскільки позивач від сплати судового збору звільнений, а у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, тому суд витрати по розгляду даної справи залишає за рахунок держави.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 10, 141,

ст., ст. 264, 265, 274 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошової заборгованості відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя : Середа Л.В.