Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Коновалова В.А.
Провадження № 22-ц/810/405/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
19 грудня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,
за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика»,
відповідач ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика»
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 жовтня 2018 року ухваленого у складі судді Журавель Т.С. в м. Сєвєродонецьк Луганської області
за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказало, що 04.03.2011 року між публічним акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Креді ОСОБА_3» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №1/1104324, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 160230 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 20,50 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 03 березня 2018 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.
В якості забезпечення виконання зобовязань між ПАТ «Креді ОСОБА_3» та ОСОБА_2 було укладено договір застави №Z1/1104324 та надано в приватне обтяження транспортний засіб: автомобіль марки Skoda Octavia, модель А5 ELEGANCE, 2011 року випуску, реєстраційний номер ВВ3292АХ.
30.10.2015 року між ПАТ «Креді ОСОБА_3» та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань та фінансовими кредитами №10-ІV, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №1/1104324 від 04.03.2011 року, укладеним між ПАТ «Індустріально-експортний банк» та відповідачем, перейшло до позивача.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 грудня 2017 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» заборгованість за кредитним договором № 1/1104324 від 04.03.2011 року в сумі 405075 грн. 23 коп. Вирішено питання про судові витрати.
Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 лютого 2018 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволена, скасовано заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 грудня 2017 рокуу цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж відповідачем здійснено 29.05.2014 року, а позовну заяву до суду надіслано лише 09.11.2017 року, про що свідчить відмітка Укрпошти на конверті, тому на день звернення до суду позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявлялося представником відповідача під час розгляду справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 жовтня 2018 року та прийняти нове рішення по суті позовних вимог, судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покласти на відповідача,посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» посилається на те, що судом при ухваленні рішення не враховано той факт, що відповідно до наданого до суду позивачем деталізованого розрахунку заборгованості по кредиту, наданому ОСОБА_2, який підписаний начальником управління примусового стягнення кредитної заборгованості публічного акціонерного товариство «Креді ОСОБА_3» і скріплений печаткою банку, міститься інформація про сплачені відповідачем 02.10.2015 року відсотки у розмірі 41 грн. У виписці з рахунку, наданої відповідачем до суду, зазначена інформація не міститься, однак виписка не підписана уповноваженою особою та не скріплена печаткою банку, тому суд не міг приймати її до уваги.

Також зазначає, що суд першої інстанції відмовивши у задоволенні позовних вимог, не врахував положення ст. 256,257,509,526,599,1054 ЦК України та не звернув уваги на те, що кредитні кошти надавалися ОСОБА_2 строком до 03.03.2018 року.

Зважаючи на те, що сторони, уклавши кредитний договорів, визначили як щомісячне погашення кредиту, так і строк повернення кредитних коштів до 03.03.2018 року, а товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості в листопаді 2017 року, то необґрунтованим є висновок суду про сплив позовної давності до всіх платежів та відсутні підстави для відмови в цілому у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності. Суд мав частково задовольнити вимоги позивача, які виникли по черговим платежам в рамках трирічного строку позовної давності.

(2) Позиція учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року ОСОБА_2 розяснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргуу письмовій формі, проте від відповідача не надійшло відзиву на апеляційну скаргу.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце повідомлений належним чином і в устанолвеному законом порядку.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 04.03.2011 року між публічним акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (змінено найменування на Публічне акціонерне товариство «Креді ОСОБА_3») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1/1104324, згідно п. 1.1 якого банк надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 160230 грн. Строк користування кредитом з 04.03.2011 року по 03.03.2018 року включно.

Кредит надається позичальнику на купівлю транспортного засобу Skoda Octavia, модель А5 для особистих потреб. За користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду щомісячно, в розмірі 20,5 % річних, у валюті кредиту, починаючи з дня видачі кредитних коштів з рахунку позичальника до моменту повного погашення заборгованості за даним договором. (п. 1.2., 1.4.1 кредитного договору)

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

В ч. 1 статті 516 ЦК зазначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 8.10 кредитного договору передбачено, що банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав і вигод за цим Договором, а також за угодами про забезпечення, будь-якій третій особі і повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі інформацію про позичальника та третіх осіб, з якими укладено угоди про забезпечення, яка необхідна або яку банк вважатиме доцільною.

Судом встановлено, що 30.10.2015 року між ПАТ «Креді ОСОБА_3» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №10-ІV.

В п. 2.1. вказаного договору передбачено, що первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення.

На підтвердження виконання умов договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами між ПАТ «Креді ОСОБА_3» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика», яке зареєстровано у встановленому законом порядку як фінансова установа, що підтверджується копією свідоцтва, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, був складений акт приймання-передачі розширеного реєстру прав вимог.

Згідно акту приймання-передачі розширеного реєстру прав вимог щодо кредитних договорів станом на 02.11.2015 року до реєстру прав вимог № 1 від 02 листопада 2015 року до договору відступлення прав вимоги №10-ІV від 30 жовтня 2015 року, який складено 02 листопада 2015 року, первісний кредитор публічне акціонерне товариство «Креді ОСОБА_3» передав в електронному вигляді на матеріальному носії, а новий кредитор товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» прийняв згідно з вимогами договору відступлення прав вимоги №10-ІV, укладеного між ними 30.10.2015 року, Розширений реєстр прав вимог щодо кредитних договорів, Права вимоги за якими відступаються за Реєстром прав вимог № 1 від 02 листопада 2015 року станом на 02 листопада 2015 року.

Відповідно до витягу з електронного реєстру прав вимоги № 1 до договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №10-ІV від 30.10.2015 року, ОСОБА_2 за кредитним договором №1/1104324 від 04.03.2011 року має заборгованість у сумі 131484,75 грн., яка складається з: прострочки за тілом 115690,77 грн., суми прострочених процентів 15793,98 грн. Дата останнього платежу 29.05.2014 року.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що усі права первісного кредитора ПАТ «Креді ОСОБА_3» за кредитним договором № 1/1104324 від 04.03.2011 року перейшли до ТОВ «Фінансова компанія «Позика», яке набуло право вимоги, як новий кредитор, до ОСОБА_2 за кредитним договором №1/1104324 від 04.03.2011 року.

Відповідач на підтвердження своїх заперечень не надав суду належних доказів, які б спростували вищевказані обставини і факти.

Згідно п. 3.3.13 кредитного договору позичальник зобовязаний достроково повернути кредит, сплатити проценти, штрафні санкції у випадку отримання від банку відповідної вимоги згідно п. 3.2.6 цього договору.

20 листопада 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Позика», від імені якого діяло ТОВ «Дірект Технолоджі» на підставі договору № ФКР/ДТ від 09.11.2015 року, рекомендованим листом на адресу відповідача направлялась вимога, в якій ОСОБА_2 повідомлявся про укладення між ПАТ «Креді ОСОБА_3» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами від 30.10.2015 року. У вказаній вимозі також заявлено вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №1/1104324 від 04.03.2011 року в сумі 177229,25 грн.

Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Позика» використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, як передбачено п. 3.3.13, п. 3.2.6 кредитного договору, шляхом направлення відповідачу вимоги.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Таким чином, позивач наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред'явлення досудової вимоги, так і шляхом звернення до суду.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом ТОВ «Фінансова компанія «Позика» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов'язання з 03 березня 2018 року на 05 грудня 2015 року, тому саме із зміненого банком дня виконання основного зобов'язання, яке повинно було виконуватися до березня 2018 року, починається відлік трирічного строку для пред'явлення вимоги до боржника.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови ОСОБА_4 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит банку щомісячно до 4 числа кожного місяця, згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором (Додаток № 1 до цього договору, який є невідємною частиною цього договору).

Строк користування кредитом з 04.03.2011 року по 03.03.2018 року включно.

Строк сплати процентів визначено підпунктом 2.4 кредитного договору, згідно якого позичальник сплачує проценти у валюті кредиту відповідно до розрахунку банку, щомісяця, в день повернення кредиту одночасно з погашенням заборгованості за кредитом.

Як вбачається із графіку погашення платежів, який є невідємною частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями, із зазначенням 04 число кожного місяця датою сплати грошових коштів.

При цьому, визначено розмір щомісячного платежу як за основною сумою боргу, так і за процентами за користування кредитом.

Зазначені обставини свідчать про те, що поряд із встановленням строку дії договору сторони визначили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором станом на 21.02.2018 року утворилася заборгованість перед позивачем у сумі 286946,38 грн., яка складається з: 115690,77 грн. сума простроченого основного боргу за кредитом, 15793,98 грн. прострочені проценти, 140720,63 сума інфляційного збільшення боргу, 14741 грн. 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Оскільки умовами кредитного договору від 04.03.2011 року встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника, зокрема, щодо сплати окремих платежів, встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку сплати кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення його виконання. Крім того, позивачем змінено строк виконання зобовязання.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем в письмовій формі заявлялося клопотання про застосування строку позовної давності.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором, останній платіж відповідачем був здійснений 29.05.2014 року.

Посилання позивача на те, що останній платіж відповідачем здійснено 02.10.2015 року у розмірі 41 грн., що підтверджується деталізованим розрахунком заборгованості по кредиту, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до витягу з електронного реєстру прав вимоги № 1 до договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №10-ІV від 30.10.2015 року, ОСОБА_2 за кредитним договором №1/1104324 від 04.03.2011 року має заборгованість станом на 02 листопада 2015 року у сумі 131484,75 грн. (без пені), яка складається з: прострочки за тілом 115690,77 грн., суми прострочених процентів 15793,98 грн. Дата останнього платежу 29.05.2014 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що сторони в електронному реєстрі прав вимоги № 1 до договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №10-ІV від 30.10.2015 року, який складено станом на 02 листопада 2015 року чітко зазначили дату здійснення ОСОБА_2 останнього платежу 29.05.2014 року.

Деталізований розрахунок заборгованості по кредиту, на який посилається позивач, не є належним та допустимим доказом, а саме фінансовим документом, що підтверджує сплату відповідачем 02.10.2015 року суми 41 грн.

Отже, останній платіж відповідачем здійснено 29 травня 2014 року.

Суд першої інстанції, зазначаючи про пропуск позивачем встановленої статтею 257 ЦК України позовної давності, не врахував того, що умовами договору передбачені щомісячні платежі та позивач, направивши на адресу відповідача вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, змінив строк виконання зобовязання з 03 березня 2018 року на 05 грудня 2015 року.

Із матеріалів справи вбачається, що із цим позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором позивач звернувся до суду 09 листопада 2017 року, про що свідчить штемпель на поштовому конверті.

Оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом, звернувся 09 листопада 2017 року, то вимога підлягає задоволенню в межах трирічного строку позовної давності, а саме заборгованість за основною сумою боргу, яка виникла з грудня 2014 року по 03 березня 2018 року, з урахуванням того, що позивачем змінено строк виконання зобовязання на грудень 2015 року.

Як вбачається із графіку погашення, який є додатком до кредитного договору №1/1104324 від 04.03.2011 року, заборгованість за основною сумою боргу в межах строку позовної давності становить 102066,11 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Згідно наданого позивачем деталізованого розрахунку заборгованості за кредитом, здійсненого ПАТ «Креді ОСОБА_3», заборгованість відповідача за основною сумою боргу складає 115690,77 грн., а заборгованість за процентами за користування кредитом 15793,98 грн. Розрахунок заборгованість по відсоткам здійснений за період з 04.04.2011 року по 31.12.2014 року.

Оскільки позивач до суду із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по процентами за користування кредитом звернувся 09 листопада 2017 року, то вимога підлягає задоволенню в межах трирічного строку позовної давності, а саме проценти за грудень 2014 року в сумі 1984,14 грн., так як сплата процентів здійснюється щомісячно до 4 числа кожного місяця. Позовна вимога про стягнення процентів в сумі 13809,84 грн., нарахованих до грудня 2014 року, не підлягає задоволенню у звязку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем в суді першої інстанції, що є підставою для відмови у позові.

Приписами статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з положеннями статей 1054 та 1058 Цивільного кодексу України предметом кредитного договору можуть бути лише грошові кошти, а тому при вирішенні спорів, пов'язаних з неналежним виконанням зобов'язань, що випливають з кредитного договору, підлягають застосуванню норми частини другої статті 625 цього Кодексу, за змістом яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначених норм чинного законодавства свідчить, що наявність чи відсутність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, які боржник не виконав, не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора його права на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення.

Саме такі висновки щодо застосування тих самих норм права до спірних правовідносин сформульовані ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року за результатами перегляду господарської справи № 910/8132/17,які відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права.

Індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3% річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриман6я компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Отже, 3% річних та індекс інфляції, передбачені ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню до порушеного грошового зобовязання, складовою якого є як основна сума заборгованості, так і проценти за користування кредитними коштами.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2129цс16.

Як вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем, у звязку з неналежним виконанням зобовязання відповідач має заборгованість зі сплати 3% річних в сумі 14741 грн. за період з 29 травня 2014 року по 21 лютого 2018 року, сума інфляції складає 140720,63 грн. за період з 29 травня 2014 року по 21 лютого 2018 року.

Проте, як зазначалося вище, згідно договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №10-ІV, укладеного 30 жовтня 2015 року між ПАТ «Креді ОСОБА_3» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика», до останнього перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором №1/1104324 від 04.03.2011 року в сумі 131484,75 грн., яка складається з: прострочки за тілом 115690,77 грн., суми прострочених процентів 15793,98 грн.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що право нараховувати 3% річних та суму інфляції у ТОВ «Фінансова компанія «Позика» виникає з 30 жовтня 2015 року.

Враховуючи, що відповідачем прострочено виконання взятого на себе грошового зобовязання за кредитним договором №1/1104324 від 04.03.2011 року, та вимога товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентами задоволена частково, тому вимога позивача про стягнення суми інфляції та 3% річних підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного розрахунку.

102066,11 грн. сума заборгованості за основною сумою;

індекс інфляції за період з груденя 2015 року по січень 2018 року становить 130,6%.

Сума інфляційних нарахувань за період з 05.12.2015 року по 21.02.2018 року складає 31232,29 грн. (102066,11 грн. х 130,6% / 100).

Індекс інфляції за жовтень 2015 року 98,7%.

Індекс інфляції за листопад 2015 року 102,0%.

Сума інфляційних нарахувань за листопад 2015 року становить 156,34 грн. (22334,99 грн. сума заборгованості згідно графіка погашення х 100,7% (98,7% х 102,0%) / 100).

1984,14 грн. заборгованість за процентами х 129,2% індекс інфляції за період з жовтня 2015 року по січень 2018 року /100 = 579,37 грн.

Отже, загальна сума інфляційних нарахувань за кредитним договором №1/1104324 від 04.03.2011 року за період з 30.10.2015 року по 21.02.2018 року складає 31968 грн.

Що стосується стягнення з відповідача 3% річних.

102066,11 грн. (сума заборгованості за тілом кредиту) х 3% / 365 х 809 днів прострочення = 7009,36 грн. за період з 05.12.2015 року по 21.02.2018 рік.

22334,99 грн. х 3% / 365 х 31 день = 56,91 грн. за період з 04.11.2015 року по 04.12.2015 року

1984,14 грн. (заборгованість по процентам) х 3% / 365 х 845 днів = 137,80 грн. за період з 30.10.2015 року по 21.02.2018 року.

Таким чином, загальна сума 3% за кредитним договором №1/1104324 від 04.03.2011 року за період з 30.10.2015 року по 21.02.2018 року складає 6981 грн. 57 коп.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача 3% річних та суми інфляції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» 6981,57 грн. 3% річних, 31968 грн. суми інфляційних нарахувань.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід скасувати відповідно до п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» заборгованість за кредитним договором від 04 березня 2011 року в сумі 142999 (сто сорок дві тисячі девятсот девяносто девять) грн. 82 коп., яка складається із: 102066,11 грн. заборгованість за кредитом, 1984,14 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 6981,57 грн. 3% річних, 31968 грн. сума інфляції.

Щодо судових витрат

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 6076,12 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ВТ1706548 від 08 листопада 2017 року ( Т.1 а.с.1).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем зменшено розмір позовних вимог з 405075,23 грн. до 286946,38 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки позивачем зменшено розмір позовних вимог, то сплачена сума судового збору в сумі 1771,92 грн. підлягає поверненню позивачу на підставі поданої ним заяви.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення ВТ1706548 від 08 листопада 2017 року товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика»понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 4304,20 грн., а за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 6456,30 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № Т170688734 від 02 листопада 2018 року, № Т170688735 від 06 листопада 2018 року, № Т170688746 від 07 листопада 2018 року. Оскільки позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика»задоволені частково на 49%, то з ОСОБА_2на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 2145 грн. та апеляційної скарги в сумі 3217,50 грн. за мінусом 175,62 грн. сплаченої відповідачем за подання заяви про перегляд заочного рішення, всього 5186,88 грн.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (адреса: вулиц

я Якубовського Маршала, буд. 2, місто Київ, код ЄДРПО 39493634) заборгованість за кредитним договором від 04 березня 2011 року в сумі 142999 (сто сорок дві тисячі девятсот девяносто девять) грн. 82 коп., яка складається із: 102066,11 грн. заборгованість за кредитом, 1984,14 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 6981,57 грн. 3% річних, 31968 грн. сума інфляції.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (адреса: вулиця Якубовського Маршала, буд. 2, місто Київ, код ЄДРПО 39493634) витрати зі сплати судового збору у розмірі 5186 (пять тисяч сто вісімдесят шість) грн. 88 коп.

Зобов'язати Державну казначейську службу України у Луганській області повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1771,92 грн., сплачений 08 листопада 2017 року згідно платіжного доручення № ВТ1706548 за наступними реквізитами: розрахунковий рахунок 0080, отримувач ГУ ДКСУ у Луганській області, код банку отримувача (МФО) - 804013, код отримувача (за ЄДРПОУ) - 37944909.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2018 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді: Є.В.Коротенко

ОСОБА_5