АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8550/16-ц Номер провадження 22-ц/786/11/18Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Дорош А.І.,

при секретарі - Колодюк О.П.,

за участю: представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши в порядку скороченого провадження у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 травня 2017 року та додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 листопада 2017 року, ухваленими під головуванням судді Андрієць Д.Д., в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про скасування договору купівлі-продажу квартири в частині продавця, визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 вернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про скасування договору купівлі-продажу квартири в частині покупця та визнання права власності на квартиру.

Позовні вимоги мотивував тим, що 16 грудня 2013 уклав із своєю онукою, ОСОБА_4, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Перед укладенням договору відповідач обіцяла надавати йому щомісячну матеріальну допомогу та можливість проживати у квартирі. Після спливу більше 2 років ОСОБА_4 жодного разу матеріальної допомоги йому не надавала. Також, на даний час він не має жодних гарантій, що матиме можливість проживати у спірній квартирі, оскільки він не є її власником і відповідач в будь-який момент може його виселити.

Просив суд скасувати договір купівлі-продажу квартири від 16 грудня 2013 року в частині продавця ОСОБА_3; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_3 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з уточненою позовною заявою, у якій просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу № 5492 від 16 грудня 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, та визнати за ним право власності на спірну квартиру.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про скасування договору купівлі-продажу квартири в частині продавця та визнання права власності на квартиру - відмовлено.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру - відмовлено.

З даним рішенням не погодився ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі.

Вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в зв'язку з порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що суд не взяв до уваги того факту, що ним подавалася уточнена позовна заява, у якій позовні вимоги щодо предмету спору були змінені.

Оскаржуючи додаткове рішення, ОСОБА_3 посилається на відсутність у суду першої інстанції повноважень щодо витребування нових доказів у справі, а мав ухвалити рішення за вимогами по наявним у справі матеріалам. Заперечує факт передачі коштів, а також можливість прочитати зміст договору у нотаріуса при його підписанні. Вказує на відсутність у нього мети щодо укладення договору купівлі-продажу квартири.

Також вказує на не з'ясування судом того факту чи відчужувала ОСОБА_7 спірну квартиру у подальшому.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) позивач мав право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, …. змінити предмет або підставу позову.

17 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з уточненою позовною заявою, у якій просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу №5492 від 16 грудня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Поряд з цим, суд першої інстанції 25 травня 2017 року, окрім висновку за позовними вимогами про визнання права власності на квартиру, ухвалив рішення і щодо первинних позовних вимог ОСОБА_3 - про скасування договору купівлі-продажу квартири в частині продавця, які після зміни позивачем позовних вимог не могли бути предметом судового розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2017 року матеріали справи повернуті до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що після повернення справи суд першої інстанції прийняв до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_3 від 17 лютого 2017 року.

Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення, місцевий суд допустив порушення норм процесуального права та витребував докази у справі, не поновивши судове слідство.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України ( в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 с. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, доводи ОСОБА_3 в частині порушення судом норм процесуального права при прийнятті уточнених позовних вимог та ухваленні додаткового рішення заслуговують на увагу і є підставою для скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 травня 2017 року та додаткового рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 листопада 2017 року.

Поряд з цим, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Враховуючи встановлені процесуальні порушення, та межі розгляду справи судом апеляційної інстанції (ст. 367 ЦПК), з урахуванням п. 11 Перехідних положень Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 16 грудня 2013 між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до п.1 якого, ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 31,07 кв.м., а ОСОБА_4 приймає об'єкт нерухомості та сплачує за нього грошову суму, передбачену умовами Договору.

Пунктом 3 спірного договору зазначено, що продаж вчинено за 65053 грн., які сплачені Покупцем Продавцю повністю до підписання цього договору. В пункті 15 договору зазначено, що текст даного договору сторонами прочитаний. Зміст, значення, умови правочину та його правові наслідки їм роз'яснені, зрозумілі і відповідають їх намірам.

Вказаний договір 16 грудня 2013 був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Марченко Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 5492.

Вирішуючи питання обґрунтованості доводів позивача, апеляційний суд виходить з наступних обставин.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу(зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків(ч.1 ст.626 ЦК України).

Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Оспорюючи дійсність укладеного правочину, ОСОБА_3 вказує на те, що він помилявся щодо самої природи правочину, зокрема вважав, що укладає договір довічного утримання.

З матеріалів справи вбачається, що підписанню спірного договору передувало подання нотаріусу дружиною позивача заяви, у якій вона надала згоду своєму чоловікові, ОСОБА_3, на укладення договору купівлі-продажу спірної квартири (а.с. 112).

Позивачем перед укладанням спірного договору була підписана заява на ім'я нотаріуса відповідно до змісту якої ОСОБА_3 підтвердив, що вперше протягом 2013 року здійснює відчуження об'єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, в зв'язку з чим дохід, отриманий ним від відчуження зазначеного майна не оподатковується.

Окрім цього, про намір позивача укласти саме договір купівлі-продажу квартири свідчить також наданий нотаріусу висновок про оціночну вартість квартири, виготовлений ТОВ «Південні зірки» на замовлення ОСОБА_3. Метою оцінки у вказаному звіті зазначено визначення оціночної вартості об'єкта нерухомості для оподаткування доходу фізичних осіб від його продажу, обміну.

Також, відповідно до п.3 спірного договору сторони своїми підписами підтвердили те, що вартість квартири - кошти в сумі 65053 грн, сплачені покупцем продавцю повністю до підписання цього договору.

Крім того, в разі якщо покупцем на виконання договору не було сплачено грошові кошти, то ця обставина може бути підставою для розірвання договору купівлі продажу, а не для визнання його недійсним.

Питання про фіктивність правочину позивачем також не ставилося.

Згідно з вимогами ст. 11, 57-66, 212 ЦПК України ( редакції 2004 року) особа, яка бере участь в справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Сторонам належним чином було роз'яснено їх процесуальні права, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та цими правами сторони розпорядилися диспозитивно.

При розгляді справи суд виступає незалежним та неупередженим і не віддає перевагу жодній із сторін процесу (вимоги ст. 6 Європейської конвенції, в тому числі і щодо роз'яснення сторонам процесуальних наслідків вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій).

Позивач не надав переконливих доказів у спростування факту укладення ним саме договору купівлі-продажу та наявності обставин вважати, що він помилявся щодо природи оспорюваного правочину.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 травня 207 року та додаткового рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 листопада 2017 року з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. п. 4 ч. 1 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 травня 2017 року та на додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 листопада 2017 року - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 травня 2017 року та додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06 листопада 2017 року - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на квартиру - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення ( у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення), шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 10 січня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ П.С. Абрамов

Судді: /підпис/ О.Ю. Кузнєцова /підпис/ А.І. Дорош

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області П.С. Абрамов