АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2778/15-ц Номер провадження 22-ц/786/178/18Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 листопада 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Головне територіальне управління юстиції в Полтавській області, про визнання договору дарування недійсним.

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом та просила визнати недійсним договір дарування 1/2 частки житлового будинку № 106 по вул. Сакко в м. Полтава з відповідною часткою господарсько-побутових споруд, який був укладений 04 березня 2015 року між нею та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 В обґрунтування позову посилалась на наявність помилки щодо істотних обставин правочину, що вплинула на її волевиявлення під час укладення оспореного договору дарування замість договору довічного утримання, який вона мала на увазі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2016 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Головне територіальне управління юстиції в Полтавській області, ОСОБА_7, ОСОБА_5.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 08 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 1/2 частки житлового будинку № 106 по вул. Сакко в м. Полтава з відповідною часткою господарсько-побутових споруд, укладений 04 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Вирішено питання судових витрат, судовий збір віднесено за рахунок держави.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволення позовних вимог ОСОБА_3 Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував того, що під час укладання договору дарування позивачці були розяснені правові наслідки правочину, безоплатність договору та наслідки переходу права власності, вона підтвердила дійсність своїх намірів на укладення саме договору дарування, сторони домовились про істотні умови договору, а позивачка не надала доказів того, що оспорюваний договір укладено під впливом помилки щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, що є підставою для відмови у задоволенні її позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 вважає скаргу такою, що підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до положень п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 р. справа розглядається за правилами, що дію після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення судового рішення без змін, а скарги без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04 березня 2015 року між сторонами укладено договір дарування частки житлового будинку, згідно якого ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, безоплатно, без якого примусу, насильства або якихось погроз передала у власність (подарувала) ОСОБА_2 належну їй на праві власності 1/2 частку житлового будинку № 106 з відповідною часткою господарсько-побутових будівель та споруд, що знаходиться по вулиці Сакко в м. Полтава на земельній ділянці Державного фонду, а ОСОБА_2 прийняла в дар вказане нерухоме майно. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 344.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вчиняючи правочин дарування, позивач ОСОБА_3 помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме, природи даного правочину, прав та обовязків сторін, що вплинуло на її волевиявлення під час укладання договору дарування замість договору довічного утримання та є підставою для визнання його недійсним.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Отже, за змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Встановивши наявність у відповідача ОСОБА_2 обовязку по утриманню позивача ОСОБА_3, що притаманно договору довічного утримання, та існування обставин, які вказують на помилку неправильне сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, а саме: похилий вік позивача, якій на той час виповнилося 94 роки, її стан здоровя, потреба у звязку із цим у постійному догляді та сторонній допомозі, наявність у позивача спірного житла як єдиного, відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження проживання позивача у будинку та його утримання після укладення договору дарування, суд першої інстанції правильно застосував норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у їх сукупності та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів по справі та незгоди заявника з висновками суду щодо встановлених обставин за відсутності порушень судом норм матеріального та процесуального права, що можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Сам факт розяснення приватним нотаріусом ОСОБА_6 позивачці ОСОБА_3 правових наслідків правочину та її фізична спроможність для спілкування, прочитання та підписання договору за наявності обставин, що вказують на помилку, правового значення не має.

По справі встановлено та не спростовано особою, яка подала апеляційну скаргу, що спірний договір укладався ОСОБА_3 з метою здійснення за нею постійного догляду у звязку з тяжким станом її здоровя та похилим віком й такі послуги надавались відповідачем ОСОБА_2, як до так і після укладення договору дарування, що свідчить про помилкове сприйняття позивачем правової природи оспореного правочину та є підставою для визнання договору дарування недійсним.

Оцінка дій приватного нотаріуса ОСОБА_6 щодо посвідчення договору на висновки суду стосовно заявлених позивачем підстав недійсності оспореного правочину не впливає.

За вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С.Б. Бутенко

Судді /підписи/ ОСОБА_10

ОСОБА_11

Повне судове рішення складено 16 січня 2018 року.

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1