Ухвала

Іменем України

09 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 749/1230/17

провадження № 61-41061ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В.І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2018 року у складі судді: Чигвінцева М. С., та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 18 червня 2018 року в складі суддів: Бечко Є. М., Євстафіїва О. К., Шарапової О. Л., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

АналізЄдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у жовтні 2017 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з 2006 року по 2009 рік у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 народилася дочка - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є фізично здоровим та працездатним, однак матеріальної допомоги добровільно не надає, участі в забезпеченні дитини не приймає, не цікавиться її життям та потребами.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на неповнолітню дочку в твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн щомісячно, починаючи з 10 грудня 2014 року і до повноліття дитини. Однак вказаних коштів на утримання не вистачає, оскільки донька постійно хворіє, що підтверджується виписками з її медичної картки.

Просила суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом і до повноліття дитини.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Чернігівської області від 18 червня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів задоволено частково. Змінено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що ОСОБА_7 знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом: тонзілогенна кардіопатія; хронічний компенсований тонзиліт; артралгічний синдром. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Зміна способу стягнення аліментів шляхом стягнення аліментів у частині від заробітку (доходу) якнайкраще відповідатиме завданню закону про захист права дитини на належний розмір утримання.

19 липня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 18 червня 2018 року, у якій просить скасувати частково рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову, і в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити. Посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не в повній мірі враховано фактичні обставини та докази, що мають значення для справи. Зокрема, суди не звернули уваги на той факт, що визначений розмір аліментів суттєво порушує його права та права інших осіб, які перебувають на його утриманні, позбавляє його можливості забезпечити себе необхідним. У порушення вимог статті 182 СК України суди не врахували наявність у ОСОБА_4 на утриманні двох дітей від іншого шлюбу, а також непрацездатної дружини, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та погіршення його матеріального стану.

До касаційної скарги додано клопотання про звільнення ОСОБА_4 від сплати судового збору. Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 має скрутний майновий стан, оскільки він є багатодітним батьком, утримує трьох малолітніх дітей та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. На підтвердження цих обставин надає завірену копію відомостей із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 16 травня 2018 року № 1167 про суму виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2017 року.

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони. Вказані ОСОБА_4 підстави для звільнення обґрунтовані та свідчать, що його майновий стан, що об'єктивно перешкоджає сплаті судового збору за подання касаційної скарги. Тому клопотання про звільнення від сплати судового збору слід задовольнити.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Встановивши наявність підстав для зміни розміру аліментів, застосувавши висновок Верховного Суду України, що викладений в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, зробив правильний висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права (статті 192 СК України) є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 18 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернігівської області від 18 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель