П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи № 761/38545/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/2617/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Головачова Я. В., Шахової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухвалене під головуванням судді Савицького О. А. 15 січня 2018 року, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пунктів 8,9 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з останнього на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 21 981 грн. 39 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 1 378 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2018 року позов ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 21 981 грн. 39 коп. та судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі1 378 грн., а всього 23 359 грн. 39 коп. (а.с. 101 - 104).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 07 лютого 2018 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу, мотивував зокрема, незаконністю та необґрунтованістю рішення суду першої інстанції. На думку скаржника, звіт № 3508 від 19 серпня 2013 року, складений спеціалістом автотоварознавцем, є неналежним доказом, оскільки його складено з істотними порушеннями. Цей факт підтверджується тим, що позивач не подав до суду ані розписки про вручення, ані повідомлення про вручення телеграми відповідачу з повідомленням останнього про час та місце проведення огляду пошкодженого транспортного засобу. Таким чином, відповідач був позбавлений права подати зауваження щодо фіксації пошкодження.

Скаржник зазначає, що з довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9245631 вбачається, що в результаті ДТП автомобіль «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 отримав пошкодження передньої центральної та лівої бокової частин. Проте, відповідно протоколу огляду транспортного засобу від 19 серпня 2013 року спеціалістом автотоварознавецем було включено до складу пошкоджень і елементи задньої частини автомобіля.

Скаржник стверджує, що в звіті від 19 серпня 2013 року відсутні фотографічні зображення пошкоджень, які зафіксовані в протоколі. Крім того, у вищезазначеному звіті відсутній додаток 1 (калькуляція), на який посилається спеціаліст автотоварознавець, а представлена в матеріалах справи ремонтна калькуляція виготовлена до звіту № 3508-1 від 18 вересня 2013 року.

На думку скаржника, проведення звіту № 3508-1 від 18 вересня 2013 року було доручено судовому експерту ОСОБА_6, однак, в реєстрі атестованих судових експертів така особа відсутня. Натомість, в даному реєстрі міститься інформація щодо ОСОБА_6 зі свідоцтвом № НОМЕР_4. Проте, строк дії свідоцтва останнього закінчився 31 липня 2013 року, а зазначене дослідження проведено 18 вересня 2013 року. До того ж, звіт № 3508-1 від 18 вересня 2013 року не містить необхідних додатків у вигляді фотографій та калькуляції щодо вартості запасних частин.

Скаржник зазначає, що відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 05 вересня 2013 року винним у скоєнні ДТП визнано громадянина ОСОБА_7, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1. Проте відповідачем у даній справ є ОСОБА_3 Зі слів скаржника, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 вересня 2013 року до відповідальності було притягнуто іншу особу, а не відповідача.

Позивачу ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» направлялась ухвала про відкриття апеляційного провадження з апеляційною скаргою, та надавався строк для подання відзиву, разом з тим, позивач не скористався своїм процесуальним правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09 серпня 2013 року о 09 год. 10 хв. на вул. Кіровоградській біля будинку № 84 в місті Києві відбулась ДТП за участю автомобіля «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, транспортного засобу «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 та транспортного засобу марки «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_3. Внаслідок ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень (а.с.13-14, 15-16).

Так, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 вересня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова суду набрала законної сили (а.с.13-14).

Судом першої інстанції встановлено, що на момент настання вищевказаного страхового випадку транспортний засіб марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить Компанії «Новартіс Консьюмер Хелт СервісезС.А.» був застрахований в ПрАТ «СК «Українська страхова група» згідно договору добровільного страхування транспортного засобу № 28-0107-01739/000007 від 25 жовтня 2012 року (а.с.4).

12 серпня 2013 року до ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернувся власник транспортного засобу марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 - Компанія «Новартіс Консьюмер Хелт Сервісез С.А.» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

З урахуванням протоколу огляду транспортного засобу від 19 серпня 2013 року, ремонтної калькуляції № 3508-1 від 18 вересня 2013 року, Звіту № 3508 від 29 серпня 2013 року дослідження спеціаліста-автотоварознавця автомобіля «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1, ПрАТ «СК «Українська страхова група» затверджено страховий акт № ДККА-29952 від 23 вересня 2013 року про виплату Компанії «Новартіс Консьюмер Хелт Сервісез С.А.» страхового відшкодування в сумі 71 471 грн. 39 коп. (а.с.24-30, 35, 36).

Так, ПрАТ «СК «Українська страхова група» на підставі страхового акту № ДККА-29952 від 23 вересня 2013 року сплачено Компанії «Новартіс Консьюмер Хелт Сервісез С.А.» страхове відшкодування в сумі 71 471 грн. 39 коп., що підтверджується копією платіжного доручення № 16913 від 25 вересня 2013 року (а.с.37).

Як вбачається з матеріалів справи, на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, який на законних підставах здійснював експлуатацію транспортного засобу марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована у ПАТ «УОСК», відповідно до поліса АС/0610002, що підтверджується витягом з бази МТСБУ від 30 вересня 2016 року.

Разом з тим, внаслідок звернення ПрАТ «СК «Українська страхова група» до ПАТ «УОСК» з метою отримання страхового відшкодування в сумі 71 471 грн. 39 коп., ПАТ «УОСК» відшкодувало позивачу лише 49 490 грн. 00 коп. (з врахуванням безумовної франшизи в сумі 510,00 грн.).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10 вересня 2015 року, стягнуто з ПрАТ «УОСК» на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» 49 490 грн. 00 коп. завданої шкоди та судовий збір (а.с.89-92).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб марки «Renault Symbol», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить компанії «Новартіс Консьюмер Хелт Сервісез С.А.» та обставини даної ДТП не потребують доказування, на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, який на законних підставах здійснював експлуатацію транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована у ПАТ «УОСК», яка відшкодувала позивачу лише 49 490 грн. 00 коп. (з врахуванням безумовної франшизи в розмірі 510 грн.), а тому різниця між фактичним розміром матеріальної шкоди в сумі 71 471 грн. 39 коп. та страховою виплатою ПАТ «УОСК» в розмірі 21 981 грн. 39 коп. підлягає стягненню з винної у вчиненні ДТП особи - ОСОБА_3

Що стосується пропуску позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність такого посилання, оскільки позовна давність була перервана внаслідок звернення ПрАТ «СК «Українська страхова група» з позовом до ПАТ «УОСК» до Господарського суду міста Києва з позовом щодо частини позовних вимог в розмірі 49 490 грн. 00 коп. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10 вересня 2015 року позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. Тобто, початок перебігу позовної давності вказаного строку обчислюється з 11 березня 2014 року.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В даному випадку, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 вересня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто ДТП, про яку йдеться, сталася з вини відповідача, що встановлено відповідним судоми рішенням, яке набрало законної сили.

Так, відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв'язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що різниця між фактичним розміром шкоди в сумі 71 471 грн. 39 грн. та страховою виплатою ПАТ «УОСК» в сумі 49 490 грн. 00 коп., що становить 21 981 грн. 39 коп., підлягає стягненню з винної у вчиненні ДТП особи, а саме з відповідача ОСОБА_3, оскільки ПрАТ «СК «Українська страхова група» внаслідок виплати потерпілому страхового відшкодування, перейшло право вимоги до відповідача, при цьому страховик відповідача здійснив страхову виплату недостатню для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди.

Щодо позовної давності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що її не пропущено.

Доводи скаржника про те, що звіт № 3508 від 19 серпня 2013 року є неналежним доказом, оскільки його складено з істотними порушеннями, не знайшли підтвердження в ході розгляду справи, крім того,суд першої інстанції в ході розгляду справи надав оцінку усім письмовим доказам у їх сукупності, в тому числі вказаному звіту.

Щодо розрахунків розміру страхового відшкодування, слід зазначити, що такі розрахунки є похідними від тих, які приведені в звітах, а тому вони не викликають сумніву щодо їх правильності.

Крім того, у разі незгоди, зокрема, з розрахованою сумою матеріального збитку, відповідач мав процесуальне право заявити в суді першої інстанції клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи. Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач з таким клопотанням не звертався, а тому посилання останнього на неточності у звіті можна вважати його припущеннями.

Посилання скаржника на те, що це не він скоїв ДТП і не він був притягнутий до адміністративної відповідальності, є голослівними та не підтверджуються жодними доказами.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, а тому відхиляються колегією суддів.

Виходячи зі змісту сч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367-368, 369, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києвавід 15 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 05 квітня 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я.В.Головачов

О.В.Шахова