Постанова

Іменем України

06 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 587/130/15-ц

провадження № 61-2364св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

правонаступники позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу правонаступників ОСОБА_3 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Сумського районного суду Сумської області у складі судді Куца В. І. від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області у складі суддів: Собини О. І., Левченко Т. А., Хвостика С. Г. від 26 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

14 січня 2015 року ОСОБА_3, правонаступниками якого є ОСОБА_5, ОСОБА_6,звернувся до суду із позовом до товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська») про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості по орендній платі, 3 % річних та інфляційного збільшення заборгованості.

Позивач мотивував свої вимоги тим, що 10 січня 2005 року між сторонами був укладений договір оренди землі, згідно умов якого позивач надав відповідачу у строкове платне користування належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 2,80 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01 січня 2009 року між сторонами був укладений додатковий договір до вищевказаного договору оренди землі, за умовами якого було збільшено орендну плату за користування земельною ділянкою з 442 грн 00 коп. до 1 083 грн 75 коп. за рік. В 2011-2012 роки відповідач не виплачував позивачу орендну плату за користування земельною ділянкою і лише у грудні 2013 року товариство виплатило йому 1 712 грн 89 коп. орендної плати за 2011-2012 роки та 1 712 грн 89 коп. орендної плати за 2013 рік, всього 3 425 грн 78 коп.

Із урахуванням зазначеного, а також уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на свою користь 2 636 грн 95 коп., з них заборгованість по орендній платі - 2 005 грн 54 коп., 3 % річних - 120 грн, інфляційне збільшення заборгованості - 511 грн 41 коп., розірвати договір оренди землі від 10 січня 2005 року, укладений між сторонами спору.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, орендна плата за 2011 і за 2012 роки була виплачена із порушеннями визначених договором строків, однак теж у повному обсязі з урахуванням інфляційних збитків та пені. Сам лише факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання зобов'язань і не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 26 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, як ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

16 травня 2016 року ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4,подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 26 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо розірвання договору оренди землі і ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовної вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач порушував умови договору, систематично не сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою належною позивачу, що є підставою для розірвання договору оренди.

28 травня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі.

14 липня 2016 року ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, які мотивовано тим, що підстав для розірвання договору оренди не було, оскільки орендар розрахувався із орендодавцем за користування земельною ділянкою за 2011-2012 роки, із затримкою у 2013 році, а також за 2013 рік включно. Крім того, відповідач зазначав, що систематична несплата має місце тоді, коли особою вчинено певну дію три та більше разів, однак відповідачем було затримано виплату лише за 2011 та 2012 роки, що не є систематичним порушенням прав орендодавця.

Ухвалою колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року до участі у даній справі залучено правонаступників ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, - ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Ухвалою колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2016 року справу за позовом ОСОБА_3, правонаступниками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, до ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості по орендній платі, 3 % річних та інфляційного збільшення заборгованості, призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 частини першої розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону судове рішення першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідають.

Судами встановлено, що згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 24 січня 2000 року на підставі рішення Косівщинської сільської ради Сумського району, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 2,80 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району (а.с.7).

10 січня 2005 року між сторонами був укладений договір оренди землі, згідно умов якого ОСОБА_3 надав відповідачу у строкове платне користування належну йому на праві власності земельну ділянку площею 2,80 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 5 років, який 12 вересня 2006 року був зареєстрований у Сумському РВ Сумської РФ ДП «Центр державного земельного кадастру при держкомземі України», що підтверджується його копією (а.с. 8-9).

Пунктом 12 договору оренди землі, укладеного між сторонами, встановлено, що орендна плата вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, тобто до 30 грудня кожного року дії договору оренди землі.

Пунктом 36 договору оренди землі передбачено припинення дії договору шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом.

01 січня 2009 року між сторонами було укладено додатковий договір до договору оренди, який був зареєстрований у Сумському РВ Сумської РФ ДП «Центр державного земельного кадастру» 07 жовтня 2010 року. Визначено, що договір укладено на 10 років. (а. с. 11).

Відповідно до пункту 1.3 додаткового договору - пункт 9 договору був викладений в новій редакції - орендна плата повинна вноситись орендарем у формі натуральної і вона була встановлена у розмірі 1083 грн 75 коп. за рік, що становить 3 % від нормативно-грошової оцінки земельного паю, яка становить 36 125 грн 14 коп.

13 грудня 2013 року відповідач виплатив ОСОБА_3 3 425 грн 78 коп. орендної плати за користування землею за 2011-2013 роки (а.с. 35, 36).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Зазначена позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року № 6‑977цс16.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині розірвання договору оренди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов передчасного висновку про те, що сам по собі факт несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2011-2012 роки, тобто послідовно за два роки поспіль, не свідчить про систематичне невиконання відповідачем договірних зобов'язань і не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

Судами не було належним чином встановлена кількість фактів порушення з боку ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» свого договірного зобов'язання по сплаті орендної плати на користь орендодавця на протязі 2011-2013 років, а тому належним чином не досліджені ознаки неодноразовості, систематичності дій орендаря з несплати орендної плати.

Суди при розгляді справи не дотримались вимог статті 212 ЦПК України, в редакції чинній на час постановлення рішень, що оскаржуються, не дослідили докази, необхідні для встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, пославшись лише на ту обставину, що орендна плата за 2011-2012 роки була виплачена позивачу, хоча із порушенням визначених договором строків, однак у повному обсязі з нарахуванням інфляційних сум та пені.

У відповідності до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною 1 статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З урахуванням встановлених обставин, судові рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3, правонаступниками якого є ОСОБА_5, ОСОБА_6,до ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані в даній постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому із урахуванням вимог частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не перевіряються.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу правонаступників ОСОБА_3 - ОСОБА_5, ОСОБА_6задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 26 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3, правонаступниками якого є ОСОБА_5, ОСОБА_6, до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди земліскасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» на користь правонаступників ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судовий збір за перегляд справи в касаційній інстанції по 292 (двісті дев'яносто дві) грн 32 коп. кожній.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк