Справа № 489/3089/18 Головуючий суду першої інстанції Тихонова Н.С.
Провадження № 22-ц/812/482/18 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Тихонової Н.С. в залі судового засідання в м. Миколаїв об 11 год. 28 хв., повний текст якого складений 26 жовтня 2018 року, за позовом ОСОБА_3 до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, про відшкодування матеріальних збитків у вигляді інфляційних витрат та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України міста Миколаєва Миколаївської області (далі - Інгульське об'єднане УПФУ) про стягнення коштів у зв'язку з неповною виплатою пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що перебуває на обліку в Інгульському об'єднаному УПФУ та отримує пенсію відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі міста Миколаєва, правонаступником якого є Інгульське об'єднане УПФУ, по перерахунку їй пенсії в розмірі 80% відповідно до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року за №1789-ХП та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі міста Миколаєва провести перерахунок пенсії ОСОБА_3 з 17 травня 2016 року відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року, зі змінами та доповненнями в редакції від 13 грудня 2005 року, в розмірі 90% від заробітної плати за посадою старшого прокурора в сумі 5 435 грн. 03 коп., визначеної у довідці Прокуратури Миколаївської області №18-258 від 31 серпня 2012 року, зі збереженням базового місяця для розрахунку індексації пенсії.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року стягнуто з Інгульського об'єднаного УПФУ міста Миколаєва на користь позивача 25 272 грн. 75 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, заданої внаслідок неповної виплати пенсії за період з 01 липня 2012 року по 16 травня 2016 року.

Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що внаслідок незаконних дій відповідача, починаючи з 01 липня 2012 року фонд щомісячно недоплачував позивачу кошти в розмірі 543 грн. 50 коп. На думку позивача, за весь цей час такі кошти в результаті інфляції знецінились.

Посилаючись на викладені обставини та положення ст. 625 ЦК України, ОСОБА_3 просила суд стягнути з Інгульского об'єднаного УПФУ на її користь матеріальну шкоду в загальному розмірі 389 372 грн. 39 коп., яка складається з: 363 800 грн. 44 коп. - інфляційні втрати за період затримки щомісячного платежу у розмірі 543 грн. 50 коп. з 01 березня 2015 року по 01 квітня 2018 року та 24 949 грн. 18 коп. - інфляційні втрати за недоплату фіксованої індексації в розмірі 179 грн. 36 коп. з червня 2016 року по 01 лютого 2018 року, а також 3% річних від прострочених платежів пенсії з 01 березня 2015 року в сумі 531 грн. 94 коп. та від простроченого платежу фіксованої індексації з 17 травня 2016 року в сумі 90 грн. 83 коп.

15 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з уточненими позовними вимогами до Інгульського об'єднаного УПФУ та Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області (надалі- Головне управління ПФУ), де посилаючись на ті ж обставини та обґрунтовуючи вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області, зазначала, що Пенсійний Фонд Корабельного району м. Миколаєва, який допустив в 2012 році заниження розміру її пенсії перебував у підпорядкуванні Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області. Бездіяльність, відсутність контролю за дотриманням закону при призначенні, перерахунку пенсії, виконання судових рішень з боку цієї державної установи призвело до порушення її майнових прав, а тому на її думку цей державний орган повинен бути співвідповідачем у цій справі.

Також зазначала, що постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року не виконано, при виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року Інгульське об'єднане УПФУ позбавило її можливості отримати індексацію несвоєчасно виплачених коштів.

Крім того, до теперішнього часу спричинена майнова шкода їй не відшкодована. Більш того з 2012 року гроші внаслідок інфляції знецінилися, що дає підстави для індексації невиплачених коштів та три проценти річних.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила станом на 01 червня 2018 року стягнути:

- з Інгульського Об'єднаного УПФУ: збитки від знецінення грошей внаслідок інфляції за невиплату 10% пенсії в розмірі 543 грн. 50 коп. щомісячно в період з 17 травня 2016 року по травень 2017 року в розмірі 2 219 грн. 07 коп.; інфляційні втрати за припинення виплати фіксованої індексації пенсії в розмірі 179 грн. 36 коп. щомісячно за період з вересня 2016 року до січня 2018 року в розмірі 1 839 грн. 17 коп.; штраф у розмірі 3% від прострочки сплати індексації в розмірі 179 грн. 36 коп. щомісячно з вересня 2016 року по січень 2018 року - в розмірі 73 грн. 52 коп.;

- з Головного Управління ПФУ: збитки від знецінення грошей внаслідок інфляції за невиплату 10% пенсії в розмірі 543 грн. 50 коп. щомісячно в період з 01 липня 2012 року по 16 травня 2016 року у розмірі 49 934 грн. 77 коп.; штраф у розмірі 3% річних від прострочки сплати індексації щомісячно у сумі 543 грн. 50 коп. в межах позовної давності, тобто в сумі 533 грн. 17 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення на її користь збитків від знецінення грошей внаслідок інфляції місцевий суд виходив із того, що починаючи з 17 травня 2016 року пенсія ОСОБА_3 нараховується в повному обсязі з урахуванням суми 543 грн. 50 коп., через що знецінення вказаної суми відсутнє. Позивачу здійснено перерахунок пенсії зі збереженням базового місяця для збереження індексації пенсії, тобто апеляційним адміністративним судом було розглянуто питання індексації пенсії позивача - порушення прав ОСОБА_3 з боку Інгульського об'єднаного УПФУ щодо невиплати їй індексації за період з травня 2016 року по січень 2018 року відсутнє. Доказів протилежного позивач суду не надав.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_3 до Головного Управління ПФУ суд виходив з того, що позивач перебуває на обліку в Інгульському об'єднаному УПФУ, до повноважень якого входить нарахування та виплата пенсії позивачу, а відтак Головне Управління ПФУ не є належним відповідачем у даній справі.

Щодо позовних вимог про застосування ст. 625 ЦК України, то районний суд зазначив, що позивач має право на відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних у зв'язку з невиконанням постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року, проте таких вимог позивачем не заявлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення її вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що суд відмовляючи в задоволенні її позовних вимог, посилався у своєму рішенні на ст. 2 Закону України «Про індексацію грошевих доходів населення», якою визначені об'єкти індексація пенсії в межах прожиткового мінімуму, при індексу в розмірі 101%. Однак, ці вимоги відносяться до індексації пенсій, заробітної плати, стипендій, які виплачуються регулярно без затримки і до її позовних вимог не відносяться.

До теперішнього часу є не виконаною постанова Апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року суму 25 272 грн. 75 коп., тому вона зверталася з позовом щодо застосування до відповідача ст. 625 ЦК України.

Так виконавчі документи на зазначену суму знаходяться на виконанні в казначейській службі, строки їх виконання порушені, кошти з 2012 року знецінились в результаті інфляції, суд першої інстанції цих обставин не врахував та належну правову оцінку не надав.

Крім того, місцевий суд не врахував, що при виконанні рішення Одеського суду від 11 квітня 2017 року Пенсійний фонд незаконно лишив її з червня 2017 року щомісячної індексації у сумі 179 грн. 36 коп. і утримав раніше виплачену за 11 місяців індексацію в сумі 2 065 грн. 15 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу Інгульське об'єднане УПФУ доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не визнало, вважало рішення місцевого суду правильним та законним, просило залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Свої доводи обґрунтовувало тим, що по-перше, заявлені вимоги в частині індексації не підлягають задоволенню у зв'язку з тим, що починаючи з 17 травня 2016 року пенсія позивачу нараховується в повному обсязі з урахуванням суми 543 грн. 50 коп., через що знецінення вказаної суми відсутнє.

По-друге, вимоги в частині індексації за невиплату 10% пенсії в розмірі 543 грн. 50 коп. щомісячно в період з 1 липня 2012 року по 6 липня 2015 року повинні бути залишені без розгляду, у зв'язку з пропуском позовної давності.

По-третє, виконавчий лист про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок неповної виплати пенсії за період з 1 липня 2012 по 16 травня 2016 року знаходиться на виконанні в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Миколаївській області, а отже вина відповідача в невиконанні до цього часу вказаного рішення апеляційного суду відсутня.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом ОСОБА_3 перебуває на обліку у відповідача та їй призначено пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі міста Миколаєва, правонаступником якого є Інгульське об'єднане УПФУ, по перерахунку їй пенсії в розмірі 80% відповідно до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року за №1789-ХП та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі міста Миколаєва провести перерахунок пенсії ОСОБА_3 з 17 травня 2016 року відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року, зі змінами та доповненнями в редакції від 13 грудня 2005 року, в розмірі 90% від заробітної плати за посадою старшого прокурора в сумі 5 435 грн. 03 коп., визначеної у довідці Прокуратури Миколаївської області №18-258 від 31 серпня 2012 року, зі збереженням базового місяця для розрахунку індексації пенсії.

Як вбачається з документів, наданих Інгульським об'єднаним УПФУ до апеляційного суду, на виконання зазначеної постанови Одеського адміністративного суду позивачу за протоколом від 12 травня 2017 року було зроблено індивідуальний розрахунок пенсії, де за вказаний період проіндексовані всі суми, що не були нараховані та виплачені за вказаний у судовому рішенні період.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року стягнуто з Інгульського об'єднаного УПФУ міста Миколаєва на користь позивача 25 272 грн. 75 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, заданої внаслідок неповної виплати пенсії за період з 01 липня 2012 року по 16 травня 2016 року.

Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що внаслідок незаконних дій відповідача, починаючи з 01 липня 2012 року Пенсійний фонд щомісячно недоплачував позивачу кошти в розмірі 543 грн. 50 коп.

Зазначена постанова апеляційної інстанції на час звернення позивача до суду знаходиться на виконанні.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача Інгульського об'єднаного УПФУ складає: збитки від знецінення грошей внаслідок інфляції за невиплату 10% пенсії в розмірі 543 грн. 50 коп. щомісячно в період з 17 травня 2016 року по травень 2017 року в розмірі - 2 219 грн. 07 коп.; інфляційні втрати за припинення виплати фіксованої індексації пенсії в розмірі 179 грн. 36 коп., щомісячно за період з вересня 2016 року до січня 2018 року в розмірі - 1 839 грн. 17 коп.; 3% річних за прострочку сплати індексації в розмірі - 73 грн. 52 коп., а всього 4 131 грн. 76 коп.

Правове регулювання індексації грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 6 лютого 2003 року (надалі - Закону) та Порядку проведення індексації, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, а також постановою КМУ від 28 лютого 2018 року № 141 ( набрала чинності з 15 березня 2018 року), якою внесені зміни щодо упорядкування переліку об'єктів індексації, визначених у п. 2 Закону.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг ( ст.1 Закону).

Індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов'язкове пенсійне страхування, зокрема частинами 2 та 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Як встановлено, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва провести перерахунок пенсії ОСОБА_3 з 17 травня 2016 року в розмірі 90% від заробітної плати в сумі 5 435 грн. 03 коп., визначеної у довідці Прокуратури Миколаївської області №18-258 від 31 серпня 2012 року, зі збереженням базового місяця для розрахунку індексації пенсії.

Отже, Інгульським Об'єднаним УПФУ на виконання зазначеної постанови здійснена індексація пенсійних виплат за вказаний період, зокрема з урахуванням 10% пенсії в розмірі 543 грн. 50 коп., на які посилається позивач, а тому твердження останньої про необхідність індексації саме цієї суми внаслідок знецінення є помилковими. Відповідач надав відповідні письмові докази на підтвердження індивідуального перерахунку пенсії позивача, між тим ці перерахунки позивачем відповідними доказами не спростовані.

Посилання позивача на те, що до цієї суми не можуть бути застосовані норми законодавчих актів, що регулюють індексацію пенсії, оскільки сума 543 грн. 50 коп. не є щомісячною пенсією, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ця сума за визначенням апеляційного адміністративного суду є складовою пенсії позивача.

Крім того, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат за припинення виплати фіксованої індексації пенсії в розмірі 179 грн. 36 коп. щомісячно та 3% від прострочки сплати індексації в розмірі 73 грн. 52 коп. за період з вересня 2016 року по січень 2018 року з посиланням на положення ст. 625 ЦК України, правильно визнані судом першої інстанції такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати виконання цього обов'язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Оскільки постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року будь-яка сума боргу не була визначена, а орган Пенсійного фонду було зобов'язано зробити перерахунок саме пенсії позивача з урахуванням індексації, порядок якого визначено наведеними спеціальними законодавчими актами, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правові підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України відсутні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач має право на стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних з підстав невиконання постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року, проте таких вимог заявлено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

З обставин, які були викладені позивачем у позові, вбачається, що позивач звертає увагу на невиконання Інгульським об'єднаним УПФУ постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року та посилається на норми ст. 625 ЦК України, які підлягають застосуванню. Між тим в прохальній частині позову ОСОБА_3 не просить суд застосувати такий спосіб захисту щодо прострочення грошового зобов'язання підтвердженого чинним судовим рішенням.

Таким чином, з огляду на наведені норми процесуального законодавства, районний суд, виходячи з принципів диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін позбавлений можливості самостійно обирати спосіб захисту прав та законних інтересів позивача.

Також колегія суддів погоджується з висновком районного суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, оскільки між цим відповідачем та позивачем відсутні будь які правовідносини, зі змісту яких у відповідача виникав би обов'язок сплати збитків від знецінення грошей внаслідок інфляції за невиплату 10% пенсії в розмірі 543 грн. 50 коп. щомісячно в період з 1 липня 2012 року по 16 травня 2016 року у розмірі 49 934 грн. 77 коп.; штраф у розмірі 3% річних від прострочки сплати індексації щомісячно у сумі 543 грн. 50 коп. в межах 3-річного строку позовної давності, тобто в сумі 533 грн. 17 коп.

Обґрунтовуючи такі позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду ОСОБА_3 посилалася на те, що у підпорядкуванні відповідача перебував Пенсійний фонд Корабельного району м. Миколаєва, який допустив в 2012 році заниження розміру її пенсії, а тому відсутність контролю з боку відповідача за дотриманням закону при призначенні, перерахунку пенсії, виконання судових рішень з боку цієї державної установи призвело до порушення її майнових прав.

Між тим, загальною юридичною підставою для всіх видів юридичної відповідальності вважається порушення норми права. Фактичною підставою для цивільно-правової відповідальності є порушення як юридичний факт.

Цивільне правопорушення - це протиправна дія або бездіяльність особи, що порушує норми актів цивільного законодавства або умови договору, і з якою договір або закон, пов'язують виникнення цивільно-правової відповідальності

ОСОБА_3 перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Корабельному районі міста Миколаєва, а потім в Інгульському об'єднаному УПФУ, яке є правонаступником районного Пенсійного фонду та здійснює нарахування та виплату пенсії позивачу.

Більш того, наведеними судовими рішеннями встановлено, що саме Інгульське об'єднане УПФУ порушувало права позивача щодо нарахування пенсійних виплат, а тому тільки факт перебування Інгульського об'єднаного УПФУ у підпорядкуванні Головного управління Пенсійного фонду у Миколаївській області не є правовою підставою для притягнення цієї юридичної особи до цивільно-правової відповідальності.

За такого районний суд правильно відмовив в задоволенні позовних вимог до цього відповідача.

Доводи Інгульського об'єднаного УПФУ, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо не застосування місцевим судом до спірних правовідносин позовної давності не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом цивільного законодавства положення про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права і факт його порушення. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права або законного інтересу, про захист якого він просить, або воно є не порушеним, суд відмовляє в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Суд першої інстанції обґрунтовано не застосував позовну давність, оскільки визнав, що суб'єктивне право позивача не було порушено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права та доводи апеляційної скарги висновки місцевого суду не спростовують, а тому підстави, передбачені ст. 376 ЦПК України для скасування або зміни судового рішення, відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 22 грудня 2018 року.