ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2726/18 Справа № 185/8707/17 Суддя у 1-й інстанції - Палюх Т.Д. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Деркач Н.М., Демченко Е.Л.

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_1, Служба у справах дітей виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, Павлоградський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту батьківства

В С Т А Н О В И Л А:

07 листопада 2017 року заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту батьківства, в якій просила встановити факт батьківства ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_5 з метою створення умов для здійснення особистих майнових та немайнових прав дитини, оформлення відповідних соціальних пільг (а.с.3).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт батьківства ОСОБА_4, який помер 06 листопада 2017 року, стосовно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Внесено зміни до актового запису №1272 від 18 грудня 2013 року про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, із зазначенням в графі «батько» - ОСОБА_4, громадянин України (а.с.34-35).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким заяву залишити без розгляду. На підставі ч. 1 ст. 444 ЦПК України вирішити питання про поворот виконання рішення суду, шляхом анулювання внесених на підставі оскаржуваного рішення змін до актового запису № 1272 від 18 .12.2013 року (а.с.43-48).

В обґрунтування апеляційної скарги посилалися на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначили, що рішенням суду вирішено питання про їх права та обовязки, як спадкоємців померлого ОСОБА_4 Суд не врахував, що встановлення факту батьківства заявнику необхідно для оформлення спадкових прав, а тому має місце спір про право і суд зобовязаний був залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08.12.2013 року народилася ОСОБА_5, про що 18.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис за № 1272, батьком дитини зазначений ОСОБА_6 (а.с. 6).

Згідно з висновком експерта № 539, проведеної 14.11.2017 року 22.11.2017 року, молекулярно-генетичної експертизи по встановленню факту батьківства встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 06.11.2017р., може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, народженої громадянкою ОСОБА_3 Вірогідність того, що ОСОБА_4 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999988% (а.с. 15-18).

Рішення суду мотивовано тим, що факт батьківства знайшло своє підтвердження та є доведеним заявником. Задовольняючи позовні вимоги про зобовязання відділу ДРАЦС внести зміни до актового запису про народження, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідно до положень ст.134 СК України рішення суду про визнання батьківства є підставою внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видачі нового свідоцтва про народження дитини.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника.

Як убачається із змісту поданої заяви , ОСОБА_3 звернулась до суду з вимогами про встановлення батьківства на підставі ст. 130, 135 СК України.

Рішення суду першої інстанції, яким вимоги ОСОБА_3 було задоволено, в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які є доньками померлого ОСОБА_4 та є спадкоємцями першої черги після його смерті.

При цьому, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилались на те, що встановлення факту батьківства ОСОБА_4 щодо дитини ОСОБА_5 вплине на їх права.

Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Якщо встановлення факту батьківства зачіпає інтереси спадкоємців померлого, справа має розглядатись у порядку позовного провадження.

Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи залишає заяву без розгляду.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та ( або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Натомість, суд першої інстанції не зясував всіх фактичних даних, що мають значення для справи, не перевірив наявність спадкової справи після смерті ОСОБА_4, чи є спадкоємці, чи зверталися вони до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, за для встановлення фактичних обставин справи та коло осіб, право та інтереси яких зачіпає спірне питання та дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_3В в порядку окремого провадження.

Оскільки допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням заяви без розгляду з підстав, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Зазначені обставини не перешкоджають заявнику подати позов на загальних підставах.

Щодо вирішення питання про поворот виконання рішення суду, колегія суддів, зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом апеляційної чи касаційної інстанції чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала.

Таким чином, поворот виконання рішення є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований у справах, де предметом спору є немайнові права.

Правом звернення до суду із заявою про поворот виконання рішення наділений лише відповідач, оскільки по суті поворот виконання спрямований на відновлення саме його прав. Поворот виконання застосовується виключно між сторонами процесу, якими у відповідності до ч.1 ст.48 ЦПК України є позивач і відповідач. Поворот виконання судового рішення за справами, що розглядаються в порядку окремого провадження, не передбачений.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 звернулася до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту батьківства, ОСОБА_1 є заінтересованою особою, тоді як ОСОБА_2Ю взагалі не брала участі при розгляді даної справи в суді першої інстанції.

Крім того, матеріали справи не містять даних щодо фактичного виконання рішення суду в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2Ю про поворот виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року слід відмовити.

Згідно з ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, з заявника необхідно стягнути на користь апелянтів сплачений судовий збір в сумі 960 грн. (а.с. 42).

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 444 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 480 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 480 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: