Справа № 194/362/18
Номер провадження № 2/194/248/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Соколової Ю.І.

при секретарі Коркіної Т.С.

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

єдиний унікальний номер справи №194/362/18, номер провадження №2/194/248/18,

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання розписок укладеним договором про передачу завдатку у письмовій формі,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.09.2017 року він уклав з відповідачем угоду про завдаток, в якій він домовився з відповідачем придбати у останньої нерухомість у виді квартири № 38, розташованій в будинку №27 по вул. Перемоги в м. Тернівка Дніпропетровської області. Дана угода з відповідачем укладалась у звязку з тим, що він в подальшому мав намір укласти з відповідачем договір купівлі - продажу вказаної квартири. Уклавши 20.09.2017 року угоду про завдаток, він відразу передав відповідачу суму завдатку у розмірі 52000 грн., ця сума входила до загальної вартості квартири. Відповідач, отримавши гроші, написала відповідно розписку. В жовтні 2017 року він за попередньою домовленістю з відповідачем разом звернулись до нотаріуса ОСОБА_5 в її офісі за адресом: вул. Курська, 12, м. Тернівка Дніпропетровської області, для нотаріального підтвердження вказаного правочину - укладання угоди про завдаток. Він і відповідач зустрілись у ОСОБА_5, і в кабінеті нотаріуса йому стало зрозуміло, що відповідачу належить лише 1/3 частка вказаної квартири, бо саме у нотаріуса йому було розяснено, що це вбачається з документів, копії яких відповідач надала йому 20.09.2017 року. Також, у нотаріуса йому стало зрозуміло, що відповідач не має повноважень представляти інтереси інших співвласників цієї квартири. У нього були усні розмови з відповідачем щодо повернення йому 52000 грн., але вона відмовила йому в цьому. На початку січня 2018 року йому стало відомо про те, що відповідач має намір продати зазначену квартиру іншій особі - ОСОБА_6, який вже мешкає в цій квартирі. Це викликало в нього підозри, у звязку з чим звернувся до ОСОБА_7 із заявою про вчинення відповідачем відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України. 19.02.2018 року слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження за його зверненням в звязку з відсутністю у діянні відповідача складу кримінального правопорушення. До теперішнього часу відповідач договір купівлі-продажу зазначеної квартири з ним не уклала. На його неодноразові звернення за телефоном до відповідача, вона не реагувала, в звязку з чим він вимушений звернутись з цим позовом до суду для повернення грошової суми авансу у розмірі 52000 грн.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є співвласниками двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Маючи намір продати квартиру, ОСОБА_3 звернулась до ріелтора - ОСОБА_10 Оскільки відповідачу відомо, що право власності на квартиру належить не лише їй, а ще її чоловікові та її сину, враховуючи те, що її син знаходився поза межами території України і без його згоди відчуження квартири не можливе, то подружжя за усною домовленістю з сином, вирішили розмістити оголошення про продаж квартири у розстрочку. На їх погляд такий варіант відчуження квартири був зручним для них та для майбутніх власників. ОСОБА_9 мав повернутись до кінця 2019 року. Покупець, маючи намір придбати квартиру, передає завдаток, як гарантійний внесок за квартиру, а згодом, впродовж визначеного сторонами строку, зручним для нього способом сплачує залишкову суму чи однією сумою чи щомісячно, на розсуд покупця. По поверненню ОСОБА_9 сторони звернуться до нотаріуса для посвідчення договору відчуження квартири. З моменту передачі гарантійного внеску до дати посвідчення договору купівлі - продажу квартири майбутній власник користується квартирою, сплачує лише вартість комунальних послуг та за спожиту електроенергію і газ. Саме такої згоди дійшли між собою позивач та відповідач, яка діяла в інтересах сім'ї. Свою домовленість сторони підкріпили розпискою, яку було складено 20.09.2017 року у приміщенні офісу адвоката ОСОБА_11 Розписку було написано відповідачем власноручно у присутності свідків: ОСОБА_10 та ОСОБА_12 ОСОБА_11 саму розписку написав в присутності тих самих осіб і ОСОБА_1 До написання розписок в присутності вищезазначених осіб, особисто ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_11 на доступній для нього мові, роз'яснила юридичне значення наслідків передачі завдатку, також вона звертала увагу ОСОБА_1 на те, що відчуження квартири не можливе без особистої присутності ОСОБА_9, а тому потрібно дочекатись повернення сина на територію України. До підписання розписки, сторони оглянули квартиру, дійшли згоди щодо всіх істотних умов угоди; ціни продажу, яку визначили в розмірі 187 200 грн., строків посвідчення договору відчуження, а саме: до 15 травня 2020 року, погашення всіх існуючих боргів за комунальні послуги, які були по квартирі на той час, дату звільнення квартири від особистих речей власниками квартири, узгодили між собою дату передачі ключів від квартири. Зі слів позивача, у нього не було всієї суми для придбання квартири, тому його дуже влаштовував варіант купівлі квартири у розстрочку-оплата частками впродовж декілька років. Отже, сторони домовились про те, що позивач впродовж трьох років оплатить вартість квартири, сума, яку залишилось внести, після передачі завдатку становила 135 200 грн. Позивач зобовязався оплатити цю суму рівними частинами, шляхом щомісячної оплати по 4510 грн. на банківський рахунок позивача, реквізити рахунку йому були відомі. Такі умови позивач виклав в розписці, яку власноручно написав в присутності всіх вищезазначених свідків і передав ОСОБА_3 Маючи повну цивільну дієздатність, діючи вільно, свідомо і добровільно, без впливу, обману, без будь-якого примусу, як фізичного, так і психічного, обізнаний із загальними вимогами діючого законодавства в присутності свідків. Позивач попередньо ознайомившись з усіма право установчими документами, технічним паспортом, також, передав завдаток та підкріпив свій намір розпискою. Через місяць після підписання розписки позивач також забажав, щоб відповідач письмово визначила дату, до якої вона має оплатити всі борги за комунальні послуги по квартирі. В свою чергу відповідач відразу ж погодилась і дописала на зворотній стороні розписки, що вона зобовязується оплатити всі борги по комунальним послугам до квітня 2018 року. Таке зобовязання на себе прийняла ОСОБА_3 20.10. 2017 року. Загальний розмір боргу становив 10 000 грн. З 10.10.2017 року позивач почав користуватись квартирою. Оскільки позивача не влаштовував стан квартири, він почав робити в квартирі ремонт, зірвав шпалери, повністю зруйнував цілісність підлоги, довів квартиру до такого стану, що вона стала не придатна для проживання. Позивач почав робити ремонт в квартирі з власної ініціативи. Час минав, квартира вже знаходилась у стані не придатному для проживання, і коли настав час зробити перший внесок розміром 4510 грн. він відмовився, посилаючись на те, що він має підстави для сумнівів щодо наміру родини ОСОБА_3 продати йому квартиру, а саме, що він вважає, що після повної передачі ОСОБА_3 коштів за квартиру, власники відмовляться укладати договір відчуження. Наполягав на посвідченні договору купівлі-продажу квартири негайно. Проте, йому відомо, що на цей час його вимоги задовольнити неможливо, оскільки не можливо забезпечити присутність всіх співвласників під час посвідчення договору відчуження квартири. Тимчасове знаходження одного із співвласників квартири за межами України і спонукало відповідача продати квартиру в розстрочку, оскільки в протилежному випадку вони б не погодились на продаж квартири у розстрочку. Коли позивач своїми діями висловив остаточне рішення, у відповідача не залишалось іншого варіанта, як намагатись знайти компроміс і все ж таки врегулювати ситуацію у досудовому порядку. Відповідач зазначала про те, що вона вже понесла значних матеріальних збитків в звязку з тим, що позивач почав робити в квартирі ремонт і на теперішній час вона стала не придатна для проживання в ній. Час минає, за комунальні послуги потрібно платити, тягар утримання квартири несе відповідач, а позивач в свою чергу безпідставно посилається на недовіру до відповідача, поширює чутки про те, що вона шахрайка. Щоб переконати ОСОБА_1 в тім, що вона немає на меті незаконно заволодіти його грошовими коштами, вона нагадала йому про їх домовленість, про можливість не вносити на її рахунок щомісячні внески, при цьому накопичувати кошти і тримати їх при собі і вже після того, як повернеться додому її син - ОСОБА_9 здійснити повну оплату вартості квартири і того ж дня посвідчити договір відчуження квартири у нотаріуса, але позивача вже не влаштував жодний варіант. Позивач агресивно реагував на всі пропозиції відповідача, родина ОСОБА_9 запевняла, що насправді не змінили свій намір продати йому квартиру, проте позивач все ж таки дотримується своєї позиції. Він безпідставно вважає, що відповідач згодом мала б змінити свій намір та відмовитись продати йому квартиру, що раніше не відповідало дійсності. Саме ОСОБА_3 була ініціатором звернення до нотаріуса, вона намагалась знайти спосіб підтвердите всій намір продати позивачу квартиру та повторно письмово підтвердити укладену угоду про передачу завдатку. Нотаріус також зазначила, що для посвідчення навіть попереднього договору наміру придбання квартири, необхідно забезпечити присутність всіх співвласників квартири, але про це позивачу було відомо ще з самого початку. Текстом розписки вбачається, що укласти договір купівлі - продажу квартири було заплановано у строк до 15.05.2020 року, за умови повної оплати ОСОБА_1 загальної вартості квартири, яку як вже зазначалось вище, сторони визначили розміром 187 200 грн. Такої згоди дійшли сторони до прийняття на себе відповідних зобовязань. В розписці відповідач власноручно написав, що передав саме завдаток, а не аванс, а гарантійним внеском є завдаток, а ні аванс. Відповідно до узгодженої сторонами форми правочину, а саме передачі завдатку, підтвердженням укладання угоди про передачу завдатку, як гарантійного внеску наміру купівлі квартири, є поведінка ОСОБА_1, а саме, 20.09.2017 року в присутності свідків він вчинив дії, які засвідчують його волю та підтверджують добровільне вчинення ним правочину. Оскільки законодавством не встановлена обовязкова письмова форма правочину щодо укладання угоди про передачу завдатку, і позивач не заперечує проти того, що він уклав угоду про передачу завдатку текстом позову, то факт укладання договору підтверджує вчинення позивачем дії - передачі завдатку та написання ним розписки. Посилання позивача на те, що йому стало відомо, що квартира належить трьом співвласниками лише в кабінеті нотаріуса не відповідає дійсності. Письмовим доказом цього є матеріали справи долучені до позову, безпосередньо постанова про закриття кримінального провадження, де текстом постанови зі слів ОСОБА_1 зазначено, мовою оригіналу ОСОБА_11 йому показувала всі документи на квартиру та він особисто із ними ознайомлювався, при цьому хто є власниками квартири не звертав уваги. Таким чином, позивач намагається завести суд в оману. Безвідповідальне ставлення до прийнятих обовязків, завдали матеріальної шкоди відповідачу, вона несе упущену вигоду, зазнає моральної шкоди через поширення позивачем недостовірної інформації про неї, у вигляді обвинувачення її у незаконному заволодінні його грошовими коштами шляхом обману та зловживання його довірою. У звязку з чим просить, відмовити ОСОБА_1 в задоволені його позовних вимог в повному обсязі.

23.05.2018 року від представника відповідача надійшов до суду зустрічний позов про визнання розписок про передачу завдатку укладеним в письмовій формі договором, в якому посилається на те, що сторони за усною домовленістю дійшли згоди, що відповідач придбає квартиру в розстрочку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Дана квартира є обєктом спільної сумісної власності. Проте, відповідач - ОСОБА_3 за усною домовленістю між співвласниками, лише особисто приймала участь у попередніх переговорах з ОСОБА_1, під час яких ними узгоджувались всі істотні умови укладання договору. 20.09.2017 року угода про передачу завдатку була укладена в письмовій формі, назва якого - розписка. В силу своєї юридичної необізнаності сторони, присвоїли документу таку назву. Проте обидві сторони угоди фактично вчинили всі необхідні дії якими підтвердили вчинення даного правочину, як це передбачено ч. 2 ст. 205 ЦК України. Оскільки ОСОБА_1 не визнає, що грошові кошти, які він передав за угодою є саме завдатком, а намагається перекрутити факти і повернути їх як аванс, то вірним буде в силу ст. 527 ЦК України, визнати що ОСОБА_1 зобовязаний виконувати свій обовязок покладений на нього укладеною угодою про передачу завдатку, а ОСОБА_3 в свою чергу зобовязана прийняти виконання зобовязань особисто, якщо інше не встановлено договором, а оскільки укладеною між ними угодою іншого не встановлено, то сторони зобовязані особисто виконувати покладені на них обовязки. ОСОБА_1 не виконав свого обов'язку у строк, який особисто встановив угодою. З огляду на викладене, просить визнати написані 20.09.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розписки про передачу завдатку укладеним у письмовій формі договором.

12.06.2018 року у відзиві на зустрічний позов позивач просить відмовити в його задоволенні, у звязку із його необґрунтованістю. Зазначає, зокрема, що договір купівлі-продажу спірної квартири сторонами укладено не було. На прийомі у нотаріуса договір щодо отримання від нього завдатку на підтвердження його наміру придбати всю квартиру неукладений саме з вини ОСОБА_3 Кошти в сумі 52000 грн. ОСОБА_3 йому не повернула. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення, якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобовязання. Так як нотаріально посвідчена угода про сплату завдатку між ним та ОСОБА_3 не укладалася, а існує лише розписка про отримання коштів, визнання судом розписку укладеним договором про передачу завдатку в письмовій формі є незаконним.

12.06.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач посилається на те, що оскільки попередній договір, його учасниками укладався з метою забезпечення укладання у майбутньому договору купівлі-продажу квартири, то за правилами статті 635 ЦК України цей договір підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. У разі недотримання сторонами вимог законодавства про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України. Таким чином, враховуючи те, що нотаріально посвідчена угода про сплату завдатку між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не укладалася, а існує лише розписка про отримання коштів, у зв'язку із чим вказана сума є авансом і підлягає поверненню. У звязку з чим, просить визнати обставини, зазначені ОСОБА_3 у відзиві, недоведеними, не повязаними з предметом спору, не обґрунтованими та просить задовольнити його позов.

04.07.2018 року від представника відповідача надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов про визнання розписок про передачу завдатку укладеним у письмовій формі договором, в якій представник відповідача зазначає, що доводи викладені у відзиві ОСОБА_1 необґрунтовані та необєктивні, а зустрічний позов такий, що поданий без порушень вимог ЦПК, мотивований та такий, що підлягає задоволенню.

04.07.2018 року від представника відповідача ОСОБА_4 надійшов уточнений зустрічний позов про визнання розписок про передачу завдатку укладеним у письмовій формі договором, в якому просить, просить визнати розписки, написані 20.09.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_13 укладеним договором про передачу завдатку в письмовій формі та визнати грошову суму у розмірі 52000,00 грн. передану ОСОБА_1 ОСОБА_3 завдатком, переданим за договором про передачу завдатку від 20.09.2017 року.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04.05.2018 року відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою суду від 25.06.2018 року прийнято зустрічний позов та його вимоги обєднані в одне провадження з первісним позовом. Судовий розгляд продовжено за привалами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.08.2018 року продовжено строк проведення підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 12.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові; в задоволенні зустрічного позову просив відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, а зустрічний позов залишити без задоволення.

Відповідач в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнала та просила в позовних вимогах відмовити, просила зустрічний позов задовольнити повністю, з підстав викладених в уточненій зустрічній позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просила в первісному позові відмовити, а уточнену зустрічну позовну заяву задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених в ній.

Суд, дослідивши матеріали справи, копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дійшов висновку про задоволення первісного позову повністю, відмову в зустрічному, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.09.2017 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 завдаток в сумі 52000,00 грн. за продаж квартири за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується написаною ОСОБА_3 власноруч розпискою (а.с. 10).

Згідно розписки, загальна вартість квартири складає 187200,00 грн. Залишок суми з її згоди покупець - ОСОБА_1 буде віддавати частинами до 01.05.2020 року за умови передачі в той строк всієї суми. Зобовязалась укласти нотаріальний договір купівлі-продажу квартири до 15.05.2020 року. Також, на зворотньому боці розписки міститься запис ОСОБА_3 про те, що вона зобовязується до квітня 2018 року сплатити борги за комунальні послуги у сумі 10387 грн.

В свою чергу, покупець ОСОБА_1 20.09.2017 року написав розписку про те, що він передав завдаток у розмірі 52000,00 грн. ОСОБА_3, за купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_3. Залишок суми у розмірі 135200,00 грн. зобовязався віддавати рівними частинами кожного місяця до 30 числа на протязі тридцяти місяців по чотири тисячі пятсот десять гривень, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку (а.с. 29).

З матеріалів справи свідчить, що квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що підтверджується договором купівлі- продажу нерухомого майна Павлоградської Товарної Біржи від 30.01.2002 року, технічним паспортом та реєстраційним написом на правоустовчому документі (а.с. 11-14).

З досліджених в судовому засіданні копій матеріалів кримінального провадження №0000025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, які надійшли з ОСОБА_7 Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області убачається, що 09 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_7 із заявою про вчинене відносно нього ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України за те, що у період часу з 10 год. до 12.00 год. 20.09.2017 року в офісі адвоката ОСОБА_11, розташованого за адресою: м. Тернівка, вул. Дніпровська, 12, ОСОБА_14, шляхом обману та зловживання особистою довірою гр. ОСОБА_1 незаконно заволоділа грошима в сумі 52000,00 грн. (кримінальне провадження а.с. 5-7).

З протоколу допиту в якості потерпілого від 01.02.2018 року, ОСОБА_1 показав, що в середені літа 2017 року він дав обяву в Інтернет про те, що хоче придбати квартиру. Через два дні зателефонувала ріелтер ОСОБА_10 та повідомила, що у неї є квартира, яка його цікавить. Він зустрівся із ОСОБА_10, та вона познайомила із власницею квартири - ОСОБА_3. Квартира АДРЕСА_5 влаштувала. При розмові з ОСОБА_3, вона висунула умову, що перша сума оплати квартири 52 тисячі гривень, інша сума в розстрочку. Такі умови його влаштували. Вже 20-22 вересня 2017 року він зустрівся із ОСОБА_3 в кабінеті адвоката ОСОБА_11. Адвокат ОСОБА_11 сказала, щоб він та ОСОБА_3 написали один одному розписки про передачу суми 52 тисячі в якості передоплати за квартиру. При цьому ріелтеру він заплатив 3900 гривень, начебто за її послуги, але документи вона ніякі не надавала. ОСОБА_11 показували йому всі документи на квартиру, та він сам особисто із ними ознайомлювався, при цьому хто є власниками квартири він не звертав ніякої уваги. Він передав 52 тисячі грн. ОСОБА_3 та написали один одному розписки, та домовилися, що ОСОБА_3 відкриє рахунок в банку, куди він кожен місяць буде переводити по 4,5 тисяч гривень - залишену оплати суми. В подальшому йому стало відомо, що за квартиру, яку він купує, існують команільні борги, ОСОБА_3 пояснила, що погасить ці борги через 6 місяців. Пізніше він запропонував продавцю піти до нотаріуса, щоб у неї оформити договір купівлі-продажу квартири. При перевірці нотаріус виявила, що в реєсті немає квартири, яку він купує, тому що оформлена не належним чином, виявила, що частка квартири належить синові ОСОБА_3, який знаходиться за кордоном і згоди на вчинення правочину не надавав. Нотаріус відмовилася робити оформлення квартири, оскільки це було неможливо. Він сказав ОСОБА_3, що не буде платити по 4,5 тисяч кожний місяць, поки вона не оформить квартиру належним чином. ОСОБА_3 пояснила, що належне оформлення можливе зробити лише через кілька років, коли повернеться син. Також пояснила, що гроші не поверне, оскільки їх вже в неї не має. Також виявилось, що у вищевказаній квартирі з січня 2018 року мешкають інші люди. Вважає, що ОСОБА_3 його обманула та вчинила відносно нього шахрайство. Шкода складає 52000,00 грн. Також, на питання слідчого, ОСОБА_1 пояснив, що ніяких письмових договорів купівлі-продажу не укладалось, він не перевіряв право установчі документи, оскільки це зробив нотаріус після того, як він заплатив 52000,00 грн. ОСОБА_3 та під час написання розписок всі власники квартири не були присутні, була присутня лише ОСОБА_3 (кримінальне провадження а.с. 39).

19.02.2018 року слідчим Тернівського ВП закрито кримінальне провадження № 0000025 від 11.01.2018 року за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у звязку із відсутністю у діяннях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення (а.с. 15-17, кримінальне провадження а.с.46-48).

Допитана в якості свідка ОСОБА_15 показала суду, що вона надає ріелторські послуги, до неї звернулись сторони для оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 в розстрочку. При зустрічі сторони дійшли згоди всіх умов купівлі-продажу та про завдаток. В її присутності та в присутності адвоката ОСОБА_11 в її офісі, сторони ще раз обговорили всі істотні умови договору, продавець предявив покупцю всі документи на квартиру, були зроблені та надані позивачу копії всіх документів, покупцю розяснено було, що продавець ОСОБА_3 є не єдиним власником цієї квартири, є ще чоловік та син, який знаходився на той час за кордоном. Довіреності на продажу квартири у ОСОБА_3 від її сина не було. Покупцю ОСОБА_1 достеменно було відомо, що ОСОБА_3 належала 1/3 частка квартири, яку вона хоче відчужити. Сторони домовились, що позивач передає відповідачу завдаток в сумі 52000,00 грн., а решту рівними платежами кожного місяця та після того, як повернеться її син з закордону, вони укладуть нотаріальний договір купівлі-продажу. Тільки після того, як сторони в присутності адвоката оговорили всі умови, вони написали кожний розписки, обмінялися ними та після чого ОСОБА_1 передав грошові кошти ОСОБА_16 При передачі грошей, вона не була присутня, так як вийшла з офісу адвоката. В офісі адвоката ОСОБА_11 при передачі завдатку були присутні також позивача матір та дружина, з боку відповідача була ще жінка. Відповідач намагалась потім повернути позивачу гроші, але частками, проте, позивач відмовлявся.

Допитана в якості свідка ОСОБА_17 повідомила, що вона є невісткою ОСОБА_3 Їй відомо, що позивач хотів придбати у ОСОБА_3 квартиру в розстрочку. До того, як сторони домовились щодо купівлі-продажу цієї квартири, вона там проживала, до 10.10.2017 року. У позивача були ключі від квартири, він потім заселився до квартири ОСОБА_3, став там проживати та робити ремонт. Коли забирали останні речі з цієї квартири, то побачили, що квартира була в непридатному для життя стані. Вона разом з невісткою була присутня в офісі адвоката ОСОБА_11 при передачі завдатку. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 написали розписки один одному, обмінялися ними та потім ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 кошти, вона їх перерахувала.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показала, що вона є знайомою ОСОБА_17. З позивачем та відповідачем не знайома. Її попросила ОСОБА_17 разом забрати з квартири АДРЕСА_7 залишки її речей, оскільки вона там раніше проживала. До цього вона в цій квартирі не була. Коли зайшли, вона побачила, що в квартирі ремонт, в зальній кімнаті не було лінолеуму, в спальній кімнаті лежав завернутий ковролін.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засідання показала, що вона є державним нотаріусом, до неї звернулись сторони і просили її завірити розписки про те, що ОСОБА_3 продає в розстрочку, а ОСОБА_1 в розстрочку в неї покупає квартиру, на що вона їм відмовила. Вона оглянула всі правоустановчі документи на квартиру, та сторонам пояснила, що оскільки ОСОБА_3 не є єдиним власником цієї квартири, є ще два співвласника, чоловік та син, син знаходиться за кордоном, то необхідна від сина довіреність. Відповідної довіреності у ОСОБА_3 від сина не було. Як зазначила ОСОБА_3 в її присутності, довіреності не може бути, оскільки син знаходиться на території Ізраїлю та щоб оформити довіреність на продаж квартири, йому необхідно звернутись до консулу, а це неможливо з підстав нелегального його знаходження на території іноземної держави, що в свою чергу могло бути підставою для депортації. Також пояснила, що ця квартира в реєстрі нерухомого майна не значилась, оскільки була придбана на Товарній Біржі, інші відомості щодо квартири з БТІ у продавця також були відсутні. Також зазначила, що вона не мала права нічого посвідчувати, оскільки розписки не є попереднім договором та в свою чергу ніякого завдатку не має. Сторонам всі варіанти можливої в майбутньому угоди купівлі-продажу розяснила, але при всіх запропонованих варіантах необхідна згода та присутність всіх власників квартири. На даний час в установленому законом порядку це зробити не можливо.

Допитана в якості свідка позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 суду показала, що дійсно між нею та ОСОБА_1 була домовленість про продаж квартири у розстрочку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8. Ця квартира належить їй, її чоловіку та сину, який працює за кордоном в Ізраїлі в рівних частинах. Вона ОСОБА_1 казала, що у звязку із тим, що син знаходиться за кордоном, вона і вирішила продавати квартиру саме в розстрочку. Після того, коли її син повернеться в Україну, вона зобовязується укласти з ОСОБА_1 нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. Після усних домовленостей приблизно через тиждень, вони вирішили піти до офісу адвоката ОСОБА_11, де й 20.09.2017 року написали та обмінялися відповідними розписками про передачу завдатку на суму 52000,00 грн. Обмін розписками та отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 52000,00 грн. відбулось після ретельної перевірки всіх документів у присутності адвоката. Позивач перевірив та перечитав всі наявні в неї правоустановчі документи та достовірно знав та розумів, що 1/3 частина квартири належить сину. ОСОБА_1 погодився на такі умови, що й стало підставою передачі їй завдатку у розмірі 52000,00 грн. Вона попереджала позивача, що з довіреністю від сина нічого не вдасться, оскільки він працює нелегально та не зможе в консульській установі Ізраїлю оформити довіреність, оскільки його б депортували з країни. Домовились про те, що відразу коли син повернеться у 2020 році до України, вона оформить з позивачем нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири. Написання розписок та передання грошових коштів відбувалось в офісі адвоката у присутності неї, її (невістки) - чоловіка сестри, позивача, його дружини та мами та у присутності адвоката та ріелтора ОСОБА_15. Після того, як вони обмінялися розписками та передання завдатку, приблизно через 10 днів вона передала ОСОБА_1 ключі від квартири та надала дозвіл на вільне користування квартирою. Він там почав робити ремонт. Пізніше через деякий час у позивача стали виникати сумніви щодо справжності угоди та він побоювався, що коли син повернеться до України, він не дасть згоди на продаж квартири. Приблизно через місяць після отримання завдатку, вона та ОСОБА_1, щоб розвіяти сумніви щодо угоди, вирішили піти до державного нотаріуса ОСОБА_5 для посвідчення розписок та передачі завдатку, на що отримали відмову. Після зустрічі з нотаріусом, ОСОБА_1 жодного наступного, згідно розписок, платежу не зробив. Позивач користувався квартирою приблизно 3 місяці, у грудні позивач відмовився від угоди, повернув ключі від квартири ріелтору та просив повернути йому сплачені, як завдаток, гроші в сумі 52000,00 грн. Вона позивачу відразу говорила, що цих грошей в неї не має, оскільки мати її чоловіка тяжко хворіла та кошти були витрачені на її лікування. Запропонувала повернути завдаток частинами, на що позивач відмовився від такої пропозиції та казав, що буде звертатися до суду. Через деякий час вона дізналась, що позивач написав заяву до правоохоронних органів за начебто з її боку шахрайських дій. Також зазначила, що в січні 2018 року вона пустила до квартири нових квартирантів, та після того, як її син навесні 2018 року повернувся до України, уклала з ними нотаріально посвідчений договір про продаж квартири.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникла домовленість про купівлю-продаж квартири у розстрочку, про те, що ОСОБА_1 надає ОСОБА_3 завдаток, а остання зобовязалась ОСОБА_1 продати квартиру в АДРЕСА_9. Сторони зобовязались до 2020 року підписати та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу зазначеної квартири після здійснення повної проплати. На підтвердження передачі грошових коштів у розмірі 52000,00 грн. відповідач за первісним позовом написала відповідну розписку. Вищезазначена сума грошових коштів передана позивачем відповідачу за первісним позовом 20.09.2017 року. В подальшому договір купівлі-продажу квартири так між сторонами укладений не був, грошова сума ОСОБА_3 ОСОБА_1 не повернута.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання (ч.1 ст. 570 ЦК України).

У випадку купівлі-продажу об'єкта нерухомості з попередньою оплатою це визначення можна розуміти так: завдаток - це грошова сума, що видається продавцю покупцем в рахунок належних з нього платежів за укладеним договором купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, на підтвердження купівлі і на забезпечення (на випадок порушення зобов'язань) виконання покупцем або продавцем умов (вже) укладеного договору.

Однією з функцій завдатку є забезпечення існуючого зобов'язання (обов'язків за договором), тобто "каральна" функція, яка полягає в тому, що: а) сума завдатку залишається у продавця, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини покупця; б) продавець зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини продавця (ч.1 ст. 571 ЦК України).

Визначальний фактор для можливості застосування цієї норми - це зобов'язання.

Головними ознаками завдатку та обов'язковими умовами правомірного застосування його забезпечувальної функції є: письмова форма вчинення правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань завдатком (розписка, акт, письмовий договір завдатку тощо) (ч.1 ст. 547 ЦК України ); факт укладення основного договору, наприклад, договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості, яким встановлено, що його виконання забезпечується завдатком (ч.1 ст. 548 ЦК України).

Отже, гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи, навіть, письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця.

На відміну від завдатку акти цивільного законодавства не дають конкретного визначення терміну "аванс", однак положення частини другої статті 570 ЦК України вказують на те, що авансом вважається сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, і відносно якої встановлено, що ця сума не є завдатком.

Іншими словами, будь-які кошти, які не мають ознак завдатку, тобто: передані в рахунок належних з покупця майбутніх платежів, але до укладення основного договору; видані за домовленістю (правочином) неписьмової форми, - це аванс, який, за законом, не наділений забезпечувальними (штрафними) властивостями, а виконує лише одну функцію - платіжну.

Факт видачі авансу не зобов'язує сторони виконувати умови попередніх домовленостей.

Видавши та отримавши на стадії попередньої домовленості оплату у формі авансу сторони ще наділені правом відмовитися від укладення основного договору.

При цьому сума авансу не повинна подвоюватися - у випадку вини продавця, і не може залишатися у продавця - у випадку вини покупця.

В даному випадку позивач за первісним позовом просить стягнути грошові кошти аванс в розмірі 52000,00 грн., передача яких в письмовій формі відповідним договором (договір завдатку тощо) не оформлювалась та нотаріально посвідченою не була, а тому суд дійшов висновку, що отримані відповідачем за первісним позовом 52000,00 грн. є авансом та підлягають стягненню з останнього на користь ОСОБА_1 саме, як аванс.

При цьому судом враховано, що оскільки основний договір купівлі-продажу квартири укладено між сторонами не було, а сторони лише, написавши розписки один одному домовилися, що такий договір буде укладений у майбутньому, то передана позивачем за первісним позовом грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 25.09.2012 року № 6-82цс13, від 13.02.2013 року № 6-176цс12; Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 592/9068/17 та від 11.04.2018 року у справі № 196/844/16-ц.

Таким чином, первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог зустрічного позову, то суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно вимог уточненого зустрічного позову, ОСОБА_3 просить визнати розписки, написані 20.09.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_13 укладеним договором про передачу завдатку в письмовій формі та визнати грошову суму у розмірі 52000,00 грн. передану ОСОБА_1 ОСОБА_3 завдатком, переданим за договором про передачу завдатку від 20.09.2017 року.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов'язання.

Суд зазначає, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору.

Оскільки написані розписки, тобто як вважає позивач за зустрічним позовом - договір завдатку, його учасниками укладався з метою забезпечення укладання у майбутньому договору купівлі-продажу будинку, то за правилами статті 635 ЦК України цей договір підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню.

У разі недотримання сторонами вимог законодавства про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України.

Таким чином, враховуючи те, що нотаріально посвідчена угода про сплату завдатку між позивачем та відповідачем не укладалася, а існують лише розписки про передачу-отримання коштів, у зв'язку із чим вказана сума є, як зазначено вище в цьому рішенні, не завдатком, а авансом і підлягає поверненню. Тобто, передана за розписками, сума, яка названа у розписці завдатком фактично є авансом, оскільки не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України.

Суд вважає безпідставними доводи позивача за зустрічним позовом про те, що написані розписки це договір завдатку, оскільки укладений саме в момент досягнення угоди між ним та позивачем по всім істотним умовам, у відповідності до ч. 2 ст. 205 ЦК України, оскільки зазначене було предметом дослідження в судовому засіданні й судом установлено, що такий договір, у відповідності до приписів ст. 635 ЦК України в нотаріальній формі не укладався.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, суд визнає первісні позовні вимоги законними, обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню, а зустрічні вимоги суд визнає позбавленими фактичного обґрунтування та безпідставними.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України у звязку із задоволенням первісного позову повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Витрати, понесені позивачем за зустрічним позовом, у зв'язку із відмовою в його задоволенні, покладаються на позивача за зустрічним позом.

Керуючись ст.ст. 19, 76, 77-81, 141, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) суму авансу у розмірі 52 000 (пятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання розписок укладеним договором про передачу завдатку у письмовій формі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Тернівський міський суд Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17 грудня 2018 року.

Сторони та учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2.

Відповідач: ОСОБА_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Суддя Ю.І. Соколова