КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. Київ

Справа № 22-4248 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Савицький О.А.

Унікальний №2610/1518/2012 (4-с/761/265/2018) Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Веред Катерина Миколаївна, ОСОБА_4,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста КиївГоловного територіального управління юстиції у місті Києві Веред К.М., ОСОБА_4

Просила визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Шевченківського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві) Веред К.М. щодо винесення постанови від 10 січня 2018 року про закінчення виконавчого провадження №35521933; визнати незаконною постанову від 10 січня 2018 року про закінчення виконавчого провадження №35521933, винесену державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Веред К.М.; скасувати постанову від 10 січня 2018 року про закінчення виконавчого провадження №35521933, винесену державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Веред К.М.

В обґрунтування скарги посилалась на те, що на виконанні у Шевченківському РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві перебуває виконавче провадження №35521933 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Постановою державного виконавця від 30 червня 2016 року виконавче провадження №35521933 було закінчено на підставі п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент її постановлення), а виконавчий документ повернуто до суду, який його видав.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року дії старшого державного виконавця Нідзельської А.В. по винесенню постанови від 30 червня 2016 року про закінчення виконавчого провадження №35521933 було визнано неправомірними, а постанову незаконною; скасовано постанову старшого державного виконавця Нідзельської А.В. про закінчення виконавчого провадження №35521933.

18 вересня 2017 року виконавче провадження №35521933 на підставі постанови державного виконавця Веред К.М. було відновлено, однак копію даної постанови стягувачу направлено не було.

10 січня 2018 року державним виконавцем Веред К.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з ненадходженням оригіналу виконавчого листа, яка не була направлена на адресу стягувача.

З заявою про відновлення виконавчого провадження уповноважений представник стягувача звернувся до виконавчої служби лише 25 червня 2018 року на підставі ухвали суду від 18 травня 2017 року.

Про існування постанови про відновлення виконавчого провадження та його повторне закриття уповноваженому представнику стягувача стало відомо лише 27 червня 2018 року, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Відповідно до положень ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, суд або орган, яким повернуто виконавчий документ, повинні у місячний строк після отримання постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити виконавчий лист до виконання.

Як стало відомо стягувачу копія постанови про відновлення виконавчого провадження до Шевченківського районного суду м. Києва не надсилалась, а тому оригінал виконавчого документа до виконавчої служби не повертався.

Оскільки ані стягувач, ані суд якому було повернуто виконавчий документ, постанови про відновлення виконавчого провадження не отримував, у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваної постанови та повторного закриття виконавчого провадження.

Стягувач наголошувала, що через неправомірні дії державного виконавця її малолітня донька позбавлена можливості отримувати кошти на задоволення її потреб, оскільки боржник добровільно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року в задоволенні скарги було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1, 20 жовтня 2018 року подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неправильне з'ясування обставин справи та невідповідність висновків, порушення норм процесуального та матеріального права, просила ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що висновки суду першої інстанції про обізнаність стягувача з існуванням постанови про закінчення виконавчого провадження 25 червня 2018 року, не відповідають наявним матеріалам справи та дійсним обставинам.

25 червня 2018 року представником стягувача через канцелярію виконавчої служби було подано заяву про відновлення виконавчого провадження на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року, разом з роздруківкою з Єдиного реєстру виконавчих проваджень, яка інформації про відновлення виконавчого провадження не містила.

Наданий суду першої інстанції витяг був отриманий із загальнодоступних джерел, а саме сайту Міністерства юстиції України, в якому відомостей щодо підстав закінчення, дати та часу не вказується, лише загальна інформація.

27 червня 2018 року уповноважений представник стягувача на особистому прийомі у державного виконавця дізнався про статус розгляду раніше поданої заяви про відновлення виконавчого провадження та ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, і відповідно неотриманими постановами.

Таким чином висновки суду першої інстанції щодо дати коли стягувач дізналась про порушення її прав є помилковими та не відповідають дійсним обставинам справи.

Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальним нормативним актом щодо примусового виконання судових рішень, а тому саме визначені в ньому строки для звернення до суду зі скаргою на дії державної виконавця - 10 робочих днів з моменту коли, особа дізналась про порушення її прав, підлягають застосуванню в даному випадку.

Враховуючи, що уповноважений представник стягувача дізнався про існування постанови про закінчення виконавчого провадження, так само як і про його відновлення, лише 27 червня 2018 року, а відповідна скарга була направлена до суду 12 липня 2018 року, стягувачем не пропущений процесуальний строк на звернення і висновки суду першої інстанції є неправомірними.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду по суті.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час, і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, присутніх в судовому засіданні представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Шевченківському РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві перебуває виконавче провадження №35521933 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

18 вересня 2017 року державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Веред К.М. на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року (а.с.7-10), було винесено постанову про відновлення виконавчого провадження. (зворотній бік а.с.82-83)

10 січня 2018 року державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Веред К.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв'язку з ненадходженням оригіналу виконавчого листа. (а.с.11)

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що скаржником пропущено процесуальний строк на звернення до суду з відповідною скаргою, твердження скаржника щодо моменту обізнаності про порушення її прав не відповідають наявним матеріалам справи, а клопотання про поновлення строку скаржником не заявлялось.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо пропуску апелянтом строку на звернення до суду з відповідною скаргою на рішення та дії державного виконавця, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частинами 6 та 7 Розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної постанови) рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Абзацами 1 та 3 ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження)Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Інформації щодо отримання апелянтом копій постанов державного виконавця від 18 вересня 2017 року та 10 січня 2017 року, в результаті належного виконання останнім вимог Закону України «Про виконавче провадження», матеріали справи та копії матеріалів виконавчого провадження не містять.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо пропуску апелянтом строку на звернення до суду з відповідною скаргою на рішення та дії державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 червня 2018 року уповноважений представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернулась до начальника Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві з заявою про відновлення виконавчого провадження. (а.с.59)

Додатком до цієї заяви була роздрукована інформація з Єдиного державного реєстру виконавчих дій датована 25 червня 2018 року. В графі «Стан ВП» вказаний статус виконавчого провадження №35521933 «завершено». (а.с.63)

Згідно з Розділом VI Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження затвердженим наказом Міністерства юстиції України №2432/5 від 05 серпня 2016 року зареєстрованим в міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за №1126/29256 (далі - Положення) Міністерство юстиції України забезпечує вільний та безоплатний доступ до інформації Системи у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації (на основі поширених веб-оглядачів та редакторів) без обмежень та цілодобово у формі відкритих даних, а саме:

прізвище, ім'я, по батькові (за його наявності), число, місяць, рік народження боржника - фізичної особи та прізвище, ім'я, по батькові (за його наявності) стягувача - фізичної особи;

найменування, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань для юридичної особи - боржника та стягувача;

номер, дата відкриття та стан виконавчого провадження;

найменування органу державної виконавчої служби (приватного виконавця), у якого перебуває на виконанні виконавче провадження.

Пошук інформації через веб-сайт здійснюється за такими параметрами:

прізвище, ім'я, по батькові (за його наявності), число, місяць, рік народження боржника - фізичної особи та прізвище, ім'я, по батькові (за його наявності) стягувача - фізичної особи;

найменування, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань для юридичної особи - боржника та стягувача;

номер виконавчого провадження.

З метою забезпечення доступу до інформації Системи сторонам виконавчого провадження у постанові про відкриття виконавчого провадження роз'яснюється таке право, вказуються адреса відповідного веб-сайту в мережі Інтернет, а також ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження та порядок його використання.

Система забезпечує можливість формування сторонами виконавчого провадження узагальненої інформації про рішення (виконавчі дії), прийняті (вчинені) виконавцем, із зазначенням дати їх прийняття (вчинення) та з можливістю роздрукування такої інформації.

Інформація із Системи щодо виконавчого провадження надається особам, визначеним абзацами першим - третім пункту 4 розділу І цього Положення, шляхом перегляду в електронному вигляді з можливістю її пошуку, узагальнення та формування за відповідними параметрами, а також шляхом формування інформаційної довідки та її друку.

В інформаційній довідці із Системи, що надається особам, визначеним абзацами першим - третім пункту 4 розділу І цього Положення, зазначаються відомості про дії з реєстрації вхідної, вихідної кореспонденції та про рішення, виконавчі дії (в тому числі змінені та видалені) з відображенням дати та часу прийняття рішення і здійснення відповідних дій у Системі.

Оскільки на момент звернення з відповідною заявою виконавче провадження, за переконанням представника апелянта, ще не було відновлено, а в дійсності було закінчене, визначеного Положенням ідентифікатора для доступу до інформації про виконавче провадження, у нього не було, що за переконанням колегії суддів унеможливлює перегляд повних текстів виконавчих документів.

З огляду на це колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції, які фактично ґрунтуються на поверхневому аналізі наявних матеріалів справи та положень законодавства, яке регулює дані питання.

Відповідно до п.а) ч.1 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. (ч.2 ст.449 ЦПК України)

Відповідно до ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент звернення зі скаргою до суду) рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. НормиКонституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У своєму рішенні від 10.12.2009 р. Європейський суд з прав людини у справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначав, що суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

Всі наявні суперечності в ЦПК України та в Законі України «Про виконавче провадження», колегія суддів, вважає за необхідне трактувати на користь саме особи, яка звернулась з відповідною скаргою, адже основною метою існування судової системи є правосуддя, яке не може базуватися на принципах формалізму, незрозумілості та відсутності чіткої визначеності.

Згідно ст.120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. (ст.123 ЦПК України та ст.253 ЦК України)

Відповідно до ч. 5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №1-р від 11 січня 2018 р. «Про перенесення робочих днів у 2018 році» з метою створення сприятливих умов для святкування 8 березня - Міжнародного жіночого дня, 1 травня - Дня праці, 28 червня - Дня Конституції України, 25 грудня - Різдва Христового та у 2019 році 1 січня - Нового року рекомендувати керівникам підприємств, установ та організацій (за винятком органів Пенсійного фонду України, Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", Державної казначейської служби та банківських установ) для працівників, яким установлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями в суботу та неділю, перенести у 2018 році в порядку та на умовах, визначених законодавством, робочі дні з: п'ятниці 9 березня на суботу 3 березня; понеділка 30 квітня на суботу 5 травня; п'ятниці 29 червня на суботу 23 червня; понеділка 24 грудня на суботу 22 грудня; понеділка 31 грудня на суботу 29 грудня.

Таким чином останнім робочим днем для подання скарги на дії та рішення державного виконавця було 17 липня 2018 року.

Згідно відмітки Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" наявної на конверті (а.с.16) скарга на дії та рішення державного виконавця була направлена апелянтом на адресу суду 12 липня 2018 року, що свідчить про не пропущення скаржником встановлених строків.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Відповідно до п. 3, 4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 379, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 грудня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль