ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» грудня 2018 року

м. Харків

справа № 640/219/14-ц

провадження № 22ц/818/1014/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3, представник відповідача - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2018 року в складі судді Бородіної Н.М.,

в с т а н о в и в:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору позики дійсним та стягнення суми боргу, який в подальшому уточнював.

Позовна заява мотивована тим, що 09 вересня 2009 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого він передав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 30 000,00 доларів США, при цьому він взяв на себе зобов'язання повернути дані грошові кошти на першу його вимогу. В момент укладення договору він передав відповідачу ці кошти. Даний договір укладено в присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Зазначив, що 05 жовтня 2012 року він направив на адресу відповідача письмову претензію з вимогою повернути вищевказану заборгованість за договором позики у розмірі 30 000,00 доларів США до 22 жовтня 2012 року.

У січні 2013 року ОСОБА_3 повернув йому частину позичених грошових коштів в розмірі 50,00 доларів США, після чого у нього залишився борг перед ним у розмірі 29950,00 доларів США.

Вказав, що у вказаний строк по даний час ОСОБА_3 вищезазначену претензію у повному обсязі не виконав та не повернув всю заборгованість.

Зазначив, що ОСОБА_3 також зобов'язаний йому сплатити 3% річних від простроченої суми за час прострочення з 22 жовтня 2012 року по 23 червня 2014 року в розмірі 17 793,77 грн.

Просив визнати дійсним договір позики грошових коштів від 09 вересня 2009 року, укладений між ним та ОСОБА_3, стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики грошових коштів від 09 вересня 2009 року у розмірі 783 192,00 грн., три процента річних від вищевказаної суми за час прострочення з 22 жовтня 2012 року по 23 червня 2014 року в розмірі 17 793,77 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 вересня 2009 року в розмірі 783 192,00 грн., три відсотка річних за час прострочення з 22 жовтня 2012 року по 23 червня 2014 року у розмірі 17 793,77 грн., в решті позову відмовлено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3236,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що зі змісту розписки не вбачається жодної домовленості між сторонами; що з її змісту не вбачається, що позивач передає у власність відповідача грошові кошти, а відповідач зобов'язується повернути їх позикодавцю; що його статус в даному документі не визначений, тобто не зрозуміло, чи має він зобов'язання, чи має він право вимоги; що даний документ написаний при інших обставинах та з іншим змістом, а саме, що він надав гроші у користування для придбання автомобіля своєму знайомому ОСОБА_9, а текст був написаний на його прохання для підтвердження природи виникнення грошей у нього; що в документі навіть відсутнє слово розписка та зобов'язання повернути грошові кошти; що текстовий документ, який позивач надав, не є борговою розпискою, оскільки не визначено ім'я позикодавця та позичальника, та чітко не відображена дія, яка відбулася; що покази свідків різняться щодо факту передачі коштів та їх перерахування відповідачем.

08 листопада 2018 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначив, що висновок лінгвістичної експертизи є неналежним та недопустимим доказом у цій справі; що ОСОБА_9 не має жодного відношення до цієї розписки.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що текст, який зазначено в документі на аркуші справи № 185, т. 1 містить всі складові, які характерні для боргової розписки.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи на аркуші справи № 185, т. 1 міститься текст такого змісту; «Я, ОСОБА_3 зайняв для придбання автомобіля 30 000,00 доларів США, 09 вересня 2009 року, підпис».

Далі, на цьому аркуші до розписки надано коментар ОСОБА_1, з якого вбачається, що ОСОБА_1 передав у борг ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 30 000,00 доларів США. Факт позики здійснено в присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Такий коментар відсутній на копії цього документу, який надано до суду першої інстанції під час його розгляду, (а. с. 6, т. 1).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_3 він не вважав своїм близьким другом. Іноді на ринку у нього купував продукти харчування. Інших відносин між ними не було.

Представник ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції пояснила, що ОСОБА_3 у ОСОБА_1 ніяких грошових коштів у борг не брав. Цей документ написав він, але для ОСОБА_10 для підтвердження виникнення грошових коштів для придбання автомобіля, із змісту якого вбачається, що він зайняв ОСОБА_10 грошові кошти.

05 жовтня 2012 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_3 направив вимогу про оплату, в якій просив погасити заборгованість за розпискою від 09 вересня 2009 року до 22 жовтня 2012 року в розмірі 239 970,00 грн., що є еквівалентом 30 000,00 доларів США.

Як вбачається з кримінального провадження № 0000743, яке розпочато за частиною 3 статті 190 КК України по факту шахрайських дій щодо ОСОБА_1, під час досудового розслідування допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які пояснили, що вони були присутні під час передачі ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 30 000,00 доларів США ОСОБА_3

Постановою слідчого СВ Фрунзенського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області від 22 березня 2013 року кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000743 від 13 лютого 2013 року закрито у зв'язку зі встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку судової лінгвістичної експертизи від 26 грудня 2014 року № 056/766, проведеної Українським бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України російське слово «занять» є двозначним, воно вживається в значеннях «брати в борг», «давати в борг». Синтаксична структура текстового матеріалу, наданого для дослідження, та змістовні зв'язки дієслова «занял» з іншими компонентами речення не дають змоги усунути цю двозначність і встановити значення слова «занял» в аналізованому текстовому матеріалі.

Наданий для дослідження текстовий матеріал не дає змоги однозначно встановити такі форми, юридично важливі для тексту розписки: особу позичальника; особу позикодавця; що відбулося: отримання ОСОБА_3 позики від іншої особи чи надання ОСОБА_3 позики іншій особі. Це суперечить принципу лінгвальної визначеності, що є важливим для тексту розписки як документа, який має юридичні наслідки. Отже лінгвістичні параметри текстового матеріалу, наданого для експертизи, не дають підстав вважати його борговою розпискою.

Згідно висновку судово-технічної експертизи документів № 7850 від 20 жовтня 2016 року, складеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, встановити в один чи різні періоди часу у наданій для дослідження борговій розписці від 09 вересня 2009 року від імені ОСОБА_3 виконані рукописний текст, який починається словами «Я, ОСОБА_3» і закінчується записом дати «…9.09.09», підпис від імені ОСОБА_3 (верхня частина документа) та рукописний текст, який починається словами «ОСОБА_1…» і закінчується словами «.. ОСОБА_7», підписи від імені ОСОБА_8, ОСОБА_12 (нижня частина документа) не представляється можливим з причин відсутності в Харківському НДІСЕ спеціального обладнання.

Встановити, чи відповідає час виконання рукописного тексту, який починається словами «ОСОБА_13…» і закінчується словами «.. ОСОБА_7», та підписів від імені ОСОБА_8, ОСОБА_12 у наданій для дослідження борговій розписці від 09 вересня 2009 року від імені ОСОБА_3 даті, що зазначена у документі - 09 вересня 2009 року, не представляється можливим з причини відсутності в Харківському НДІСЕ спеціального обладнання.

Встановити час виконання рукописного тексту, який починається словами ОСОБА_1» і закінчується словами «.. ОСОБА_7», та підписів від імені ОСОБА_8, ОСОБА_12 у наданій для дослідження борговій розписці від 09 вересня 2009 року від імені ОСОБА_3 не представляється можливим з причини відсутності в Харківському НДІСЕ спеціального обладнання.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

У разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За таких обставин, договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі за № 6-1967цс15, від 18 жовтня 2017 року у справі за № 6-1662цс17, від 13 грудня 2017 року у справі за № 6-996цс17, в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі за № 61-953св18.

Матеріали справи свідчать про те, що документ, який міститься на аркушах справи № 6 та № 185 т. 1 не свідчить про те, що ОСОБА_3 зайняв грошові кошти в розмірі 30 000,00 доларів США у ОСОБА_1 09 вересня 2009 року, оскільки він не містить умов отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення. Із змісту цього документа не вбачається, що саме ОСОБА_3 зайняв саме у ОСОБА_1 грошові кошти. Цей документ має тільки припущення, які не можуть бути підставою для стягнення грошових коштів.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що при першому перегляді справи в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, яке відбулося ще 08 квітня 2015 року оригіналу цього документу не було, а представник ОСОБА_1 пояснив, що ані у нього, ані у ОСОБА_1 оригіналу цього документа немає і місцезнаходження його їм невідоме. Як вбачається з матеріалів справи оригінал цього документу з коментарем долучено до матеріалів справи в суді першої інстанції при повторному розгляді справи після скасування судових рішень. При цьому, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що оригінал цього документа знаходився у нього. Проте, з приводу того, чому при першому перегляді справи в суді апеляційної інстанції він стверджував, що оригіналу у нього немає, а при другому перегляді - оригінал знаходився у нього, будь - яких пояснень ОСОБА_1 не надав.

Посилання ОСОБА_1 на те, що свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили факт передачі ОСОБА_1 09 вересня 2009 року ОСОБА_3 30 000,00 доларів США, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки частиною 2 статті 1051 ЦК України передбачено, що якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що наданий ОСОБА_1 документ, який написаний ОСОБА_3 не є за своєю природою борговою розпискою, оскільки не містить всіх складових, які характерні для боргової розписки, а містить припущення.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд не дослідив і не надав належної оцінки доказам у справі, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення справи, і дійшов помилкового висновку щодо задоволення позову.

У зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову ОСОБА_1

Питання щодо стягнення судового збору в розмірі 4854, 00 грн. вирішено відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» і підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 367, 368, п 2. ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4854,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 21 грудня 2018 року.