Справа № 324/927/18
Провадження № 2/324/555/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каретник Ю.М.,

при секретарі Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому зазначив про те, що згідно з наказом №518к від 25.02.2014 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», остання посада електрослюсар з ремонту устаткування розподільних пристроїв 3 розряду Пологівського РЕМ. Відповідно до наказу №1944-к від 10.05.2018 року позивач був звільнений з ПАТ «Запоріжжяобленерго» за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником, або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного, трудового договору, ч.3 ст.38 КЗпП України. У день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку. Згідно з довідкою №448 від 11.05.2018 року належна йому при звільненні заробітна плата становить 44559,72 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 2303,40 грн., а всього стягнути 46863,12 грн.

Позивач у судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача до суду також не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав. Окрім того, до суду було подано відзив щодо позову з додатками, у якому відповідач посилається на відсутність його вини у непроведенні повного розрахунку з позивачем у день його звільнення як на підставу для відмови у задоволенні позову.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ст.247 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, заперечення проти позову відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги доведеними і такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом із копії трудової книжки позивача встановлено, що згідно з наказом №518к від 25.02.2014 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», остання посада електрослюсар з ремонту устаткування розподільних пристроїв 3 розряду Пологівського РЕМ і відповідно до наказу №1944-к від 10.05.2018 року був звільнений 11.05.2018 року з ПАТ «Запоріжжяобленерго» за власним бажанням у звязку із невиконанням власником, або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного, трудового договору, ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до в становлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

На день звільнення ОСОБА_1 з ПАТ «Запоріжжяобленерго» останнє повинно було виплатити йому заборгованість по заробітній платі за період з 01 вересня 2017 року по день звільнення, але виплата суми заборгованості по заробітній платі у день звільнення позивачу проведена не була.

Згідно з довідкою № 448 від 11.05.2018 року та довідкою станом на 11.06.2018 року належна позивачу при звільненні заробітна плата становить 44559,72 грн.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд приходить до висновку про те, що закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі належні йому суми у день звільнення, а при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Стороною відповідача не надано суду будь-якого належного чи допустимого доказу того, що підприємством вживаються усі залежні від нього заходи щодо належного виконання покладеного на нього зобовязання по проведенню повного розрахунку зі звільненими працівниками, а тому суд приходить до висновку, що повний розрахунок при звільненні ОСОБА_1 з підприємства не проведений з вини роботодавця.

Згідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів.

Розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 12.05.2018 року по 25.05.2018 року становить: (209,40 грн. (середньоденний заробіток за 2 місяці роботи, що передували звільненню) х 10 робочих днів) = 2094,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що позивачем безпідставно було включено до розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати робочий день 11.05.2018 року, оскільки відповідно до довідки № 448 від 11.05.2018 року та копії трудової книжки позивача вбачається, що вказаний день є безпосереднім днем звільнення позивача і, відповідно, днем, коли з ним роботодавець повинен був провести повний розрахунок.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є частково законними, частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір у даній справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 701,65 грн. (704,80 грн. * 46653,72 грн. / 46863,12 грн.) має бути стягнуто з відповідача у дохід держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 19, 76-83, 133, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», адреса: м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 44559,72 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.05.2018 року по 25.05.2018 року у сумі 2094,00 грн., а всього стягнути 46653 грн. (сорок шість тисяч шістсот пятдесят три) гривні 72 копійки. Виплату зазначеної суми провести за вирахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», адреса: м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, , на користь держави судовий збір у розмірі 701 (сімсот одна) гривня 65 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: