Провадження № 2-з/761/666/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі

головуючрого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Шлапаковій А.О.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Товариства з обмеженою відповідальністю «Про боно», третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист права власності,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Товариства з обмеженою відповідальністю «Про боно», третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист права власності.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2018 року відкрито провадження по справі.

На адресу суд надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 способом забезпечення позову може бути застосовано заборона вчинення реєстраційних дій у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо квартири АДРЕСА_1 у частині, що стосується частини горища будинку АДРЕСА_1 площею 206,9 м. кв. Заява мотивована тим, що 25.10.2018 представнику позивача стало відомо, що через невжиття заходів забезпечення позову у цій справі відповідачем ОСОБА_3 та третьою особою ОСОБА_5 вчинено дії, в результаті яких право власності на квартиру АДРЕСА_1 19.09.2018 було зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальності «Юридична компанія «Про боно». Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 здійснюються дії щодо істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся. Також вказує, що у серпні 2016 року позивачу стало відомо про позбавлення його права у спільній власності на частину допоміжних приміщень житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Заявнику стало відомо, що відповідач на підставі договору дарування, від 27.08.2015 отримала у власність від ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до цього договору загальна площа квартири складає 274,6 м. кв. Право власності ОСОБА_7, при укладанні цього договору, підтверджувалось свідоцтвом про право власності, індексний номер 37829505, виданий 20.05.2015 реєстраційною службою ГУЮ у м. Києві. Право власності ОСОБА_7 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.05.2015 державним реєстратором реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві за № 9738120, витяг № 37830007 від 20.05.2015. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є донькою та батьком. Особа, яка протиправно заволоділа частиною горища у будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_7 була матір'ю ОСОБА_3 та дружиною ОСОБА_5 У рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2004, а також ухвалах Апеляційного суду м. Києва від 06.04.2004 та Верховного Суду України від 22.06.2006 у справі № 2-52/2004, визначено, що будинок АДРЕСА_1 є 5 поверховим, а горище є допоміжним приміщенням. Таким чином, суду надані усі необхідні докази того, що квартира АДРЕСА_1 складається в тому числі із допоміжного приміщення, а саме горища. Крім того, позивач позбавлений можливості надати інші докази, оскільки вони не надані навіть за рішенням суду, так як відсутні, або не надаються через зловживання правом сторонами.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За приписами ч. 2 ст. 149 ЦПК України Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як свідчать відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1, де зазначено, що квартира п'ятикімнатна, загальна площа (кв.м.) 274.6, житлова площа (кв.м.) 242.5, право власності на яке зареєстровано за ТОВ «Юридична компанія «Про Боно».

Представник позивача неодноразово звертався до суду з заявами про забезпечення позову, які повертались судом в порядку ч. 9 ст. 153 ЦПК України.

Слід зазначити, що предметом розгляду даної справи є визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, витребування з незаконного володіння частини горища будинку АДРЕСА_1 площею 206,9 кв.м., скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 20.05.2015 р. та 27.08.2015 р. у частині, що стосується частини горища зазначеного будинку.

При цьому представником позивача зазначено, що у спірну квартиру незаконно з порушенням права ОСОБА_2, інших мешканців будинку було включено частину горища самого будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, за час здійснення підготовчого засідання у даній справі, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ТОВ «Юридична компанія «Про боно».

При цьому, як вбачається з наданих документів, реєстрація права власності відбулось 19.09.2018 р. на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів - 19.09.2018 року.

За положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Приписами ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

Статею 187 ЦК України визначено, що складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення.

В свою чергу за ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Не дивлячись на те, що фактично предмет спору (горище) не є виділеною частиною, приймаючи рішення щодо забезпечення позову, суд має зазначити наступне.

Як роз'яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (на яку посилалася суддя Гусарова В.В. у постановленій нею ухвалі), суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Зважаючи на висновки Пленуму Верховного Суду України, викладені у вищенаведеній постанові, саме по собі посилання на норми ЦПК України щодо необхідності накладення арешту на майно, у зв»язку утрудненим або неможливим виконання рішення суду, на думку суду, не є достатнім для задоволення заяви.

З іншого боку матеріали справи не містять відомостей, які б давали підстави вважати, що накладення арешту на квартиру, з метою вказаною представником позивача, обмежить права ТОВ «Юридична компанія «Про боно» таким чином, що призведе до незворотних наслідків.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, до якої входить частина горища будинку АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-153, 352, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Про боно».

Дані про боржника: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Про боно», , м. Київ, б-р Дружби Народів, буд. 9.

Дані про стягувача: ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 21 грудня 2018 року.

Суддя: