Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 334/4154/15-ц Головуючий у 1 інстанції Ісаков Д.О.
Номер провадження 22-ц/778/431/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_5, зацікавлена особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_6 про визнання протиправними дії державного виконавця та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що відповідно до рішення Апеляційного суду Запорізької області від 30.09.2015 року змінено спосіб участі батька ОСОБА_5 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_7, що був визначений рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2014року у справі №334/548/14ц.

12.03.2016 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_8 була винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження. Зазначена Постанова була отримана заявником 30.03.2016 року, за допомогою поштового зв'язку.

Підставою для відмови у прийнятті до провадження виконавчого документу, на що посилається державний виконавець , а саме на п.8 ч.І ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», - є відсутність зазначення у виконавчому документі заходів примусового виконання рішення.

ОСОБА_5, не погоджується з Постановою, вважає її такою, що винесена з порушення норм чинного законодавства України, а також такою, що порушує права та законні інтереси не тільки стягувача, а й малолітньої дитини, відносно якої й було проведено судовий розгляд цивільної справи.

На підставі вищезазначеного, заявник просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_8, по винесенню постанови від 12.03.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) (реєстраційний номер виконавчого провадження 50464222); Скасувати постанову Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийняті до провадження виконавчого документа) від 12.03.2016 року (реєстраційний номер виконавчого провадження 50464222); Зобовязати Ленінський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа № 334/4154/15ц виданого 03.11.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про зміну участі батька ОСОБА_5 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлення днів спілкування з дитиною.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2017 року відмовлено у задоволенні скарги.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 30.09.2015 року змінено спосіб участі батька ОСОБА_5 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_7, що був визначений рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2014року у справі №334/548/14ц, встановивши ОСОБА_5 дні спілкування з дитиною наступним чином:

-один день у робочий тиждень за попередньою домовленістю сміж батьками в період часу з 17-00 год до 19-00 год в межах м. Запоріжжя у відсутність матері, враховуючи стан здоров'я дитини і режим дня;

-кожну першу суботу місяця з 10-00 год до 15-00 год у м. Запоріжжі за попередньою домовленістю між батьками,враховуючи стан здоров'я дитини і режим дня, з можливістю відвідувати культурно-масові та розважальні заклади в междах м. Запоріжжя без присутності матері;

-кожну третю суботу місяця за попередньою домовленістю між батьками - у м. Дніпропетровську без присутності матері з урахуванням стану здоров'я і режиму дня дитини - з 10-00год до 19-00 год;

-протягом двох тижнів в період літніх канікул за попередньою домовленістю між батьками встановити перебування дитини ОСОБА_7 з батьком;

-Безперешкодно спілкуватись з дочкою ОСОБА_9 за телефоном а також за допомогою інших засобів зв'язку.

03.11.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя був виданий виконавчий лист на пісдаві вказаного рішення апеляційної інстанції.

12.03.2016 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_8 була винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження. Підставою для відмови у прийнятті до провадження виконавчого документу, на що посилається державний виконавець , а саме на п.8 ч.І ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» - є відсутність зазначення у виконавчому документі заходів примусового виконання рішення.

Зазначена постанова була отримана заявником 30.03.2016 року, за допомогою поштового зв'язку.

Суд першої інстанції вважав такі дії виконавця вірними, зазначивши, що дійсно в виконавчому документі не зазначені заходи примусового виконання.

З таким висновком не погоджується колегія суддів.

Так, згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на час розгляду вказаного процесуального питання) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За Законом Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Примусове виконання судових рішень здійснюється органами і особами, визначеними ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень інших органів», зокрема, органами виконавчої служби, які входять до системи органів примусового виконання рішень Міністерства юстиції України.

Порядок примусового виконання судових рішень регламентовано спеціальним законом Законом України «Про виконавче провадження».

Заперечення державного виконавця про те, що у виконавчому листі не передбачено жодних примусових дій не можуть бути підставою для відмови прийнятті виконавчого документу.

Так, оскільки виконавчий лист видано судом, то вже цього факту достатньо для того щоб вважати, що він підлягає в тому числі і примусовому виконанню. Державний виконавець усвідомлюючи, що виконавчий лист видано судом, не позбавлений права звернутися до суду у разі виникнення незрозумілостей або ускладнень при виконанні з вимогами про розяснення як самого судового рішення так і порядку його виконання в порядку, передбаченому ЦПК.

Крім зазначеного, судова колегія звертає увагу на те, що на час відмови у прийнятті виконавчого документу є чинним Наказ Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», з відповідними подальшими змінами.

Затверджена зазначеним наказом Інструкція з організації примусового виконання рішень, розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями зазначеної Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобовязаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення. У тексті зазначеної інструкції йдеться про залучення органів опіки та піклування відповідно до покладених на них повноважень, яке обовязково здійснюється державним виконавцем при виконанні рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною, а також у разі необхідності забезпечення прав та інтересів дітей та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування).

Відтак посилання державного виконавця на те, що рішення суду про встановлення побачень з дитиною не підлягає примусовому виконанню є безпідставним, бо в протилежному випадку такі рішення в переважній більшості не могли б виконуватись і їх виконання залежало б лише від волі сторін у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на викладене, судова колегія вбачає підстави для скасування оскаржуваної ухвали, та задоволення вимог заявника.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384, 447, 451 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2017 року у даній справі скасувати та прийняти нову постанову.

Скаргу ОСОБА_5 визнати обґрунтованою.

Визнати постанову винесену державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_8 про відмову у відкритті виконавчого провадження від 12.03.2016 року за заявою ОСОБА_5 про примусове виконання виконавчого листа №334/4154/15-ц виданого 03.11.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя неправомірною.

Зобовязати державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_8 або іншу особу, яка на час виконання даної постанови буде вирішувати питання щодо відкриття зазначеного виконавчого провадження, усунути зазначене порушення, та відкрити виконавче провадження за заявою ОСОБА_5 про примусове виконання виконавчого листа №334/4154/15-ц виданого 03.11.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, яку буде складено на протязі пяти днів.

Повна постанова складена 18 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: