Справа №751/47/18
Провадження №2/751/385/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Мороз К. В.

за участю секретаря судового засідання Гнатюк І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Чернігові цивільну справу №751/47/18 за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 99722 грн. 58 коп. за кредитним договором б/н від 06.10.2010 року, яка складається з наступного: 4061,98 грн. заборгованість за кредитом; 95660,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом та судових витрат у розмірі 1600 гривень.

Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 підписав заяву № б/н від 06.10.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, будучи позичальником, не виконує умови кредитного договору №б/н від 06.10.2010 р. не сплачує кошти на погашення кредитного зобов'язання, в наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 99722 грн. 58 коп. за кредитним договором б/н від 06.10.2010 року.

У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що в розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» розраховує заборгованість по тілу кредиту, відсотками та пеню за період з 06.10.2010 року по 30.09.2017 року, що прямо суперечить нормам матеріального права. Позивач не зазначає, коли саме відповідач здійснив останній платіж за кредитним договором, але згідно доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідачем був здійснений 01.09.2013 року 709,63 грн.. Представник відповідача звертає також увагу на те, що мається ще один платіж з боку відповідача датований 13.06.2014 року на суму 10,53 грн.. Даний платіж відповідач не здійснював та він, враховуючи суму, позбавлений логічного змісту. Станом на обидві з вказаних дат позивач знав про порушення свого права за зазначеним кредитним договором, то строк позовної давності щодо виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором має рахуватися: нарахування пені, штрафів, комісії, винагороди 1 (один) рік, нарахування заборгованості та процентів з (три) роки. Тобто позивач мав би розрахувати щодо штрафних санкцій лише за період з 18.01.2017 року по 30.09.2017 року (дату розрахунку), а щодо залишку по тілу кредиту та відсоткам з 18.01.2015 року по 30.09.2017 року (дата розрахунку). Натомість позивачем здійснено розрахунок по заборгованості за кредитом з дати видачі, тобто з 06.10.2010 року по 30.09.2017 року. При цьому, з розрахунку заборгованості вбачається, що її нарахування здійснюється періодично з різним інтервалом від 1-го дня до 30-ти днів в залежності від того вніс в цей період позичальник платіж або ні проводиться відповідне нарахування відсотків, штрафу, пені за користування кредитом. Тобто, виникла заборгованість за межами позовної давності, не може бути стягнута з відповідача. Крім того, як зазначає у відзиву представник відповідача, рішенням третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» вже було стягнуто з відповідача заборгованість за цим же кредитним договором SAMDN6893 в розмірі 19272,96 грн.. Вказане рішення мається в розпорядження банку, однак позивачем замовчується зазначена обставина. Жодних інших анкет-заяв або договорів відповідач з банком не укладав. З доданих до позову документів достеменно вбачається, що це договір SAMDN6893 картка № 4149 41, строк дії картки до 09.2014 року. Тобто строк дії картки закінчився більш ніж 3 роки. Щодо самовільного підвищення відсотків Банком, як зазначає у своєму відзиві представник відповідача, в порушення вимог Цивільного кодексу України та Умов, банком було самовільно двічі піднято відсотки за користування кредитом: з 01.09.2014 року з 30 на 34,80% та з 01.04.2015 року з 34,80 до 43,20%. Про їх підвищення ніхто не повідомляв. Щодо зменшення суми стягнення, зазначає у відзиву представник відповідача, видавши кредит в розмірі кредитного ліміту в 5000 грн. зі сплатою відсотків банк намагався стягнути з відповідача аж 99722,58 грн. заборгованості, що складається з: 4061,98 грн. залишок по тілу кредиту, 95660,60 грн. заборгованості по процентам за користування сумою компенсації (понад пятдесяти відсотків вартості продукції) за отриманий кредит та в контексті його залишку. При цьому, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним (або його окремих умов) як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для нарахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, розмір відсотків, що підлягає стягненню має бути зменшено, виходячи з вказаних вище вимог Закону, справедливості, розумності та співмірності. Враховуючи, що вартість отриманої на даний час продукції, тобто тіло кредиту складає 4061,98 грн., а тому загальна сума додаткового стягнення не може перевищувати 2030,99 грн. (50% від суми отриманої послуги) з врахуванням нарахованих відсотків, штрафів, пені і таке інше.

Ухвалою суду від 18 січня 2018 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву з додатками (а.с. 54-64) та заяву про застосування строків позовної давності (а.с.65-67), копія відзиву з доданими до нього документами надіслано позивачу (а.с. 71-72).

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно ч.7 ст. 279 ЦПК України сторони клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням до суду не надали, а тому суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача та представника позивача про відкладення судового засідання, в зв'язку з неможливістю їх прибуття в судове засідання, оскільки рішення суду про розгляд справи за участю сторін не приймалося.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 06.10.2010 року ( а. с. 10), згідно якої отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Рішенням третейського суду при асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 01.12.2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № SAMDN6893 від 08.10.2010 року в сумі 19272,96 грн., з яких загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 4061.98 грн., загальний залишок заборгованості за відсотками 11477.56 грн., заборгованості по пені 2339.39 грн., заборгованість за судовим штрафом 1393.86 грн. та витрати по оплаті третейського збору у сумі 250 грн. (а.с.60 - 64)

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

З наданих до суду доказів, судом не встановлені обставини видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або добровільного виконання відповідачем рішення третейського суду повністю чи частково, а тому суд не знаходить правових підстав для відмови у задоволені позову в зв'язку з наявністю рішення третейського суду при асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 01.12.2015 року по справі № 9692/2015.

З досліджених доказів не вбачається, що позивачем не виконані умови п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, надіслання відповідачем повідомлення про незгоду зі змінами, а тому суд не знаходить правових підстав для відмови у задоволені позову з підстав зміни відсоткової ставки.

Згідно пред'явленого позову та розрахунку заборгованості ( а. с. 2-8) вбачається, що позивачем не ставиться питання про стягнення неустойки в розумінні положень ст. 549 ЦК України, а тому відсутні правові підстави визначені ч. 3 ст. 551 ЦК України для зменшення розміру суми, яку позивач просить стягнути з ОСОБА_2.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За положеннями ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Доказів про укладання в письмовій формі правочину про збільшення позовної давності сторонами, суду не надано, а тому судом застосовується загальний строк позовної давності визначений ст. 257 ЦК України.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.10.2010р. ( а. с. 6-8), встановлено, що 13.06.2014 року було здійснено останній платіж по погашенню заборгованості за договором в сумі 10.53 грн..

З позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.10.2010 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду 14.12.2017 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності в три роки передбаченого ст. 257 ЦПК України, клопотання про поновлення строку позовної давності до суду не надходило. Представником відповідача подана заява про застосування строків позовної давності.

Враховуючи встановлені обставин, судом застосовуються положення ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд відмовляє у задоволені позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 06.10.2010 року, яка складається з: 4061,98 грн. заборгованість за кредитом; 95660,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Згідно ст. 141 ЦК України судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 280, 288, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлено 19.02.2018 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя К. В. Мороз