Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач -Авалян Н.М.
Справа № 428/3438/17
Провадження № 22ц/782/780/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів - Лозко Ю.П., Орлова І.В.

за участю секретаря -Подрябінкіна Я.Г.

представників відповідача - Єршова В.І., Шепеленка С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив

05 квітня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який 29 вересня 2017 року уточнив та в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку на день ухвалення рішення. В обгрунтування позову вказав на те, що з 07 липня 1995 року по 28 травня 2015 року він працював у відповідача на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 6-го розряду. На момент звільнення до дня звернення до суду відповідач не провів з ним розрахунок.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 травня 2015 року по 29 вересня 2017 року у розмірі 113435,51 грн. Стягнуто з ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» на користь держави судовий збір у розмірі 1134,36 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази відповідача, які свідчать про відсутність вини підприємства у несвоєчасному проведенні розрахунку з позивачем. Зокрема, суд першої інстанції не прийняв до уваги докази відповідача, які свідчать про обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), які унеможливили ведення господарської діяльності за повним циклом виробництва та як наслідок, стали причиною порушення строку проведення розрахунку з працівниками, в тому числі з позивачем.

В судовому представники відповідача ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 та його представник - адвокат Кіяшко В.І. в судове засідання не з'явились, що відповідно до частини 2 статті 372 Цивільного процесуального кодексу не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що вони належним чином, завчасно повідомлені про час та місце розгляду справи. Позивач ОСОБА_4 надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача та представників скаржника, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в трудових відносинах, які припинені 28 травня 2015 року в зв'язку із звільненням позивача з роботи за згодою сторін на підставі статті 36 Кодексу законів про працю України відповідно до наказу № 95-к від 28 травня 2015 року.

На момент звільнення позивача з роботи з ним не був проведений розрахунок. Заборгованість ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» перед ОСОБА_4 за період з січня 2015 року по травень 2015 року склала: 3409,00 грн. заробітної плати та 1973,00 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за січень 2015 року; 2837,00 грн. заробітної плати та 1418,00 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за лютий 2015 року; 2815,00 грн. заробітної плати та 993,00 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за березень 2015 року; 3152,00 грн. заробітної плати та 589,00 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за квітень 2015 року; 6008,00 грн. заробітної плати та 943,00 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за травень 2015 року.

Зазначені обставини підтверджені належними письмовими доказами, які сторонами визнаються.

Задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не представлено доказів відсутності вини підприємства у не проведенні розрахунку з позивачем в день його звільнення, а відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Надані відповідачем докази на підтвердження відсутності вини підприємства внаслідок існування форс-мажорних обставин суд не прийняв до уваги, вказавши наступне.

Наданий відповідачем сертифікат Торгово-промислової палати № 7566 від 26 травня 2017 року суд не прийняв до уваги, вказавши на те, що цей сертифікат не містить висновку про обставини непереборної сили для ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» під час здійснення господарської діяльності та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів, виплати заробітної плати, тому він не може вважатися доказом підтвердження існування обставини непереборної сили як підстави для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасне проведення розрахунку з працівником при звільненні. Сертифікат засвідчує лише форс-мажорні обставини про неможливість ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест» виконати зобов'язання з виготовлення та поставки діоксиду вуглецю рідкого вищого ґатунку у кількості 3850 тон у термін до 31 грудня 2014 року за контрактом № 16-КОМ-12-13 від 23 грудня 2013 року, укладеним з ТОВ «Трейдінвест».

Також суд не прийняв до уваги наданий відповідачем в якості доказу науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 27 вересня 2017 року № 3029/2/21-10.2, вказавши що такий висновок є неналежни м доказом з огляду на наступне:

вищевказаний висновок не є сертифікатом щодо форс-мажорних обставин (стаття 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»), оскільки до цілей, завдань та повноважень Торгово-промислової палати України законом не віднесено надання подібних висновків;

правовий аналіз спірних правовідносин у конкретній судовій справі віднесено до виключних повноважень суду, тобто подібні науково-правові висновки не можуть мати жодного обов'язкового значення для суду;

висновок ґрунтується на тих обставинах та документах, які в односторонньому порядку були надані TOB СП «Укрзовніштрейдінвест», а також на довільному тлумаченні норм права та на вибірковому аналізі судової практики, під час якого фахівцями було взято до уваги деякі судові рішення, які містять інші обставини, ніж ті, що склалися у цій конкретній справі.

Таким чином, суд задовольнив позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв'язку з тим, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності вини роботодавця у непроведенні розрахунку при звільненні позивача.

Апеляційний суд вважає висновок суду помилковим, оскільки відповідно до закону науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України визнається тим документом, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданим згідно з чинним законодавством, а тому у суду першої інстанції не було підстав вважати, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності вини відповідача у непроведені розрахунку при звільненні позивача. Свій висновок апеляційний суд обгрунтовує наступним.

Закон (стаття 116 Кодексу законів про працю України) зобов'язує роботодавця провести розрахунок з працівником в день його звільнення. У разі порушення власником строку розрахунку при звільненні та його вини в затримці розрахунку при звільненні закон надає працівнику право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (стаття 117 Кодексу законів про працю України).

Закон також передбачає, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок непереборної сили, якою визнається надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків (стаття 617, пункт 1 частини1 статті 263 Цивільного кодексу України).

Виходячи з вказаних приписів норм матеріального права, відповідач зобов'язаний був довести, а суд встановити, що саме в день звільнення позивача існували обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), тобто такі обставини, які існують, не зважаючи на всі необхідні та достатні заходи, що вжиті роботодавцем.

Ознаки непереборної сили наведені в пункті 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Встановлено, що в період виникнення спірних правових відносин на території Лугаської області проводилась антитерористична операція, яка триває.

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

За змістом статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Пунктом 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 року № 44(5), встановлено, що сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це документ, за затвердженими Президією Торгово-промислової палати України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий Торгово-промислової палати України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов'язковими для застосування на всій території України.

Розділом шостим Регламенту засвідчення Торгово-промислової палати України та регіональними торгово-промисловими палатами форс -мажорних обставин (обставин непереборної сили) передбачено порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Зокрема, пунктом 6.12 передбачено, що сертифікат після його внесення до реєстру сертифікатів форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) підписується першим віце-президентом або віце-президентом Торгово-промислової палати України, відповідно - президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної торгово-промислової палати та уповноваженою особою, яка приймала рішення про засвідчення форс-мажорних обставин. На сертифікаті ставиться печатка Торгово-промислової палати України/ регіональної торгово-промислової палати.

Аналіз вищезазначених норнм права приводить суд до висновку про те, що поняття «сертифікат» та «висновок» Торгово-промислової палати згідно чинного законодавства є тотожніми. Висновок Торгово-промислової палати України (у тому числі і науково-правовий) є різновидом сертифікату Торгово-промислової палати України, який належним чином засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Висновком Торгово-промислової палати України від 27 вересня 2017 року № 3029/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції) з 25 травня 2014 року для ТОВ СП «Укрзовніштрейдінвест», що унеможливило виконання обов'язку, передбаченого статтями 47, 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівників, які, у тому числі, мали місце 28 травня 2015 року (день звільнення позивача з роботи).

Вказаний вище висновок складений на бланку Торгово-промислової палати України, підписаний віце-президентом Торгово-промислової палати України та виданий згідно з чинним законодавством, у зв'язку з чим є належним доказом, який встановлює не тільки факт настання обставин непереборної сили, але і його вплив на реальну можливість виконання відповідачем зобов'язання здійснити в день звільнення розрахунок з позивачем, що є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання такого зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16 щодо застосування в подібних правовідносинах статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження під чс апеляційного розгляду справи.

Доводи, викладені позивачем в запереченнях на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає неприйнятними з наступних підстав.

Позивач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідача, посилається на те, що заборгованість по заробітній платі виникла задовго до початку проведення антитерористичної операції в окремих районах Луганської області, тому посилання відповідача на форс-мажорні обставини є необгрунтованим. Крім того, не зважаючи на складнощі виробничого, фінансового, енергетичного характеру, підприємство здійснювало господарську діяльність, а отже мало можливість розрахуватись з працівниками. Відповідач не звільнений від сплати податків та інших обов'язкових платежів; не вживає заходів для оскарження рішень, на підставі яких з нього здійснюється примусове стягнення грошових коштів; не вживає заходів для вирішення виробничих завдань та погашення заборгованості по заробітній платі, яка не погашена до сьогоднішнього часу.

Аналізуючи доводи позивача, апеляційний суд зауважує, що для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника вирішальне значення має встановлення обставин, які перешкоджали провести такий розрахунок саме в день звільнення працівника. Існування цих обставин доведено належнним доказом, яким законом визнається висновок Торгово-промислової палати України. Що стосується невжиття видповідачем заходів для погашення заборгованості по заробітній платі, то в даному випадку таке стягнення може бути здійснено в примусовому порядку відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Однак, передбачена законом примусова процедура стягнення заборгованогсті по заробітній платі може бути застосована виключно після звернення позивача до суду та отримання виконавчого документу про стягнення заборгованості по заробітній платі. Однак, як вбачається з тексту позовної заяви, з моменту звільнення позивач не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з вказаних вище підстав.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову підлягає також скасуванню рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь держави судового збору відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Підсумовуючи наведене, керуючись пунктом 2 частини 1 статті 374, пунктом 4 частини 1, частиною 2 статті 376, статтями 381, 382, 384, частиною 1 статті 389, частиною 1 статті 390, статтею 391 Цивільного процесуального кодексу України,

постановив

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Укрзовніштрейдінвест» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 січня 2018 року.

Головуючий Авалян Н.М.

Судді Лозко Ю.П.

Орлов І.В.