Провадження № 22-ц/802/313/18 Категорія: 27 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

з участю:

секретаря судового засідання - Лимаря Р. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про припинення правовідносин за іпотечним договором (майнової поруки), за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 03.05.2007 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений іпотечний договір Р№ 1473 про надання позивачем у заставу трикімнатної квартири загальною площею 57,5 кв. м, житловою площею 36,2 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 Даний договір був укладений з метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_2 за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 071-22-06/07 від 03.05.2007 року. За умовами іпотечного договору позивач зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, яка становить 56000 доларів США, відсотків за користування кредитом у розмірі 13%, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту. Зазначала, що 27 червня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду №1 до договору кредиту, відповідно до умов якої збільшено відсоткову ставку до 14% .

Таким чином, позивач вважає, що обсяг відповідальності майнового поручителя за договором іпотеки збільшився без надання нею згоди на таку зміну забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Ураховуючи викладене, позивач просила суд визнати припиненими правовідносини майнової поруки за іпотечним договором Р№ 1473 від 03 травня 2007 р., що був укладений між нею та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність та необгрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок внесення додатковими угодами змін до кредитного договору та збільшення відсоткової ставки за кредитним договором без згоди майнового поручителя відбулося збільшення обсягу відповідальності позивача, що відповідно до вимог частини першої статті 559 ЦК України є підставою для визнання поруки припиненою.

У судове засідання учасники справи не з'явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не повідомили, крім відповідача, який подав клопотання про розгляд справи у відсутності його представника, тому керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаних осіб.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За вимогами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що 03.05.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір іпотеки Р№1473 відповідно до якого, вона є майновим поручителем за зобов'язанням ОСОБА_2 за договором невідновлювальної кредитної лінії №071-22-06/07 від 03.05.2007 року та додатковими до нього договорами, укладеними між іпотекодержателем та позичальником (а.с. 3-5).

Відповідно до п.1.1. зазначеного Іпотечного договору у якості забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за договором невідновлювальної кредитної лінії №071-22-06/07 від 03.05.2007року Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю трикімнатну квартиру загальною площею 57,5 кв. м, житловою площею 36,2 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Також судом встановлено, що між ОСОБА_2 та АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" 26.02.2008 року було укладено Додаткову угоду № 1 до договору невідновлювальної кредитної лінії №071-22-06/07 від 03.05.2007 року, зокрема в частині підпункту 1.1.1., яким були встановлені максимальний ліміт заборгованості, відсотки за користування кредитними коштами, а також графік погашення ОСОБА_2 заборгованості за кредитом (а.с. 10,11 ).

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 5статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У ч.1 ст. 598 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). У зобов'язальних відносинах (ст. 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника належне виконання його обов'язку.

За змістом статей 525,526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Саме до такого зводиться правовий висновок Верховного суду України, викладений в постанові від 23.03.2016 р. у справі № 3-137гс16 та від 21.09.2016 р. у справі № 6-1685цс16 .

Таким чином, якщо договір іпотеки не припинено з визначених законом підстав, то усі права і обов'язки, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися і є діючими до його повного виконання. На жодні обставини, з якими закон пов'язує припинення іпотеки, позивач у позовній заяві не посилається.

Згідно зі ст. ст. 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є іпотекодавцем.

Відповідно до ст.546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (ст.ст.553-559 ЦК України), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки останній відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета іпотеки.

Судом першої інстанції вірно встановлено та надано правову оцінку укладеному 03.05.2007 року спірному договору іпотеки, що положення ч. 1 ст. 559 ЦК України не поширюються на іпотеку, яка є окремим видом застави нерухомого майна.

Отже доводи позивача щодо припинення майнової поруки за договором іпотеки у зв'язку з тим, що була укладена Додаткова угода № 1 до договору невідновлювальної кредитної лінії, у якому позивач не надавала своєї згоди на збільшення відсоткової ставки, на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України, не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності у задоволенні позову, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення.

Під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з'ясував обставини справи, надав вірну правову оцінку доводам і запереченням сторін та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді