Справа № 219/7729/17
Провадження № 2/219/156/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний Донецької області в складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря Троян Л.К.

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в місті Бахмут Донецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення спадкоємців від права на спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом спадщини, відкритої внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4, який є їх батьком, до складу якої ввійшли всі його права та обов'язки, які існували на момент його смерті. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 24 грудня 2003 року, з цієї дати проживали постійно однією сім'єю, вели спільне господарство та постійно мешкали в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка належала чоловіку позивача на праві приватної власності, набутої на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 липня 2003 року. Крім того, ОСОБА_4 на праві власності належав гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_7. За час перебування в зареєстрованому шлюбі, у позивача з чоловіком не було спільних дітей, а тому протягом всього часу перебування у шлюбі мешкали лише вдвох. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_5 року чоловік позивача у віці 79 років помер. За час свого життя чоловік позивача 05 жовтня 2015 року склав заповіт, яким заповідав позивачу усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті, при цьому у заповіті окремо визначено квартиру АДРЕСА_2. В подальшому чоловік подарував вказану квартиру позивачу, таким чином квартира ще за життя чоловіка стала приватною власністю позивача і не є об'єктом спадкування. Разом із тим, об'єктом спадкування є гараж, розташований за вказаною адресою. Коли позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття цієї спадщини за заповітом, їй було відмовлено у видачі свідоцтва з посиланням на те, що зі змісту заповіту вбачається, що гараж не входить до складу спадщини, яка вказана у заповіті. Таким чином до складу спадщини увійшли всі права та обов'язки, що належали чоловіку позивачу на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а саме майнові права на майно, яке належало йому на праві власності, тобто на гараж. Оскільки за час життя ОСОБА_4 уклав договір дарування квартири на ім'я позивача, вона не входить до складу спадщини за законом, і не склав заповіт на гараж на випадок своєї смерті, тому спадкування його всіх прав та обов'язків стосовно цього майна здійснюється за законом спадкоємцями в порядку черговості. Так, право на спадкування за законом у першу чергу має позивач, оскільки є тим із подружжя, який пережив спадкодавця, а також двоє дітей спадкодавця від попереднього шлюбу - сини-близнюки: ОСОБА_2 та ОСОБА_4, всі вони звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Однак позивач вважає, що відповідачів, як спадкоємців, необхідно усунути від права спадкування спадщини за законом з наступних підстав. Так, чоловік позивача, починаючи з моменту реєстрації їх шлюбу постійно скаржився на здоров'я, час від часу перебував як на амбулаторному, так і стаціонарному лікуванні, з 1996 року його було визнано інвалідом ІІ групи у зв'язку з травмою, отриманою під час виконання службових обов'язків. У 2015 році чоловік позивача захворів ще й на онкологічне захворювання. Крім того, спадкодавець постійно потребував матеріальної допомоги та стороннього догляду, особливо з початку 2016 року і по день смерті, яку йому надавала позивач сама, несла витрати на його утримання, доглядала за ним та вчиняла всі необхідні дії щодо його догляду, матеріального забезпечення та утримання. Проте, його сини за весь час хвороби по день його смерті жодного разу не запропонували своєї допомоги батькові, не надали жодної копійки на його лікування та утримання, жодного разу не навідали і навіть не телефонували поцікавитись про стан його здоров'я. Більш того, відповідач ОСОБА_4 більше 20 років не спілкувався з батьком, взагалі не повідомляв про місце свого перебування і тільки коли спадкодавець був тяжко хворий, нагадав про себе, вимагаючи від хворого батька переписати на нього та брата майно. Таким чином, відповідачі не надавали матеріальної допомоги померлому в той час, коли він перебував у тяжкому стані та потребував лікування як стаціонарного, так і амбулаторного, не надавали йому допомоги по догляду в період, коли він перебував у безпорадному стані через тяжку хворобу, не відвідували та не цікавились навіть його здоров'ям та станом, внаслідок чого відповідачів слід усунути від спадкування майна їх батька.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги в судовому засіданні підтримала в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, при цьому зазначила, що після смерті чоловіка вона звернулась до нотаріуса Першої бахмутської державної нотаріальної контори, від якого дізналась, що на майно померлого претендують і його сини від першого шлюбу. При цьому нотаріус порадив звернутись до суду з позовом про усунення синів спадкодавця від спадкування за законом. Син померлого ОСОБА_2 проживає в м. Бахмут і спілкувався з батьком тільки тоді, коли йому були потрібні гроші, при цьому сам жодної допомоги батькові не надавав, не дивлячись на те, що спадкодавець тяжко хворів. Другий син спадкодавця ОСОБА_4 взагалі не спілкувався з батьком, ніхто не знав де він проживає, він з'явився лише одного разу у 2014 році, він телефонував через Скайп брату ОСОБА_2 і їх батько мав змогу з ним поспілкуватись, проте розмова закінчилась погано, оскільки син ОСОБА_5 вимагав від спадкодавця переписати на них з братом все майно батька. ОСОБА_4 тоді сильно засмутився і після цього склав договір дарування квартири позивачу.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні.

Проте, будучи присутнім в судому засіданні, яке відбулось 19 жовтня 2017 року, повідомив суду, що з померлим батьком у нього були складні стосунки, проте, вони ніколи не припиняли спілкування, сварок у них не було, батько ніколи не звертався за допомогою до нього, при цьому навпаки, коли відповідач пропонував свою допомогу, батько відмовлявся її приймати казав, що у відповідача і так не має коштів. В першій половині 2016 року відповідачу стало відомо, що у батька онкологічне захворювання, він навідував його в лікарні, проте з лікарем не спілкувався, а лише з медичними сестрами. Батько і в лікарні відмовився від його допомоги. Крім того, зауважив, що його брат ОСОБА_4 після армії не повернувся в м. Бахмут, тривалий час родина взагалі не знала де він знаходиться, але в 2014 році він вийшов на зв'язок, тоді вони влаштували спілкування через Скайп, до ОСОБА_2 прийшов батько і вони всі разом спілкувались.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні.

Також до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 про розгляд справи за її відсутності, яка просила врахувати письмові заперечення ОСОБА_3 при ухваленні рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Проте, в матеріалах справи містяться лише заперечення ОСОБА_2 в двох екземплярах від 06 та 19 жовтня 2017 року з різними підписами, при цьому відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що заперечення від 06 жовтня 2017 року (а.с. 72-74) - це заперечення його брата ОСОБА_3, а ініціали біля підпису ОСОБА_2 зазначені помилково, про що свідчать і додатки до заперечень (а.с. 75-80), які стосуються ОСОБА_4, і конверт, з яким заперечення надійшли до суду (а.с. 81). При цьому заперечення від 19 жовтня 2017 року підписані дійсно ним, ОСОБА_2.

Так, з зазначених заперечень, які по своєму змісту є абсолютно ідентичними, слідує, що ОСОБА_2 весь час проживав в м. Бахмут неподалік від місця мешкання батька, ОСОБА_3 з батьком спілкувався рідко, оскільки багато років тому, в 1997 році, переїхав на постійне місце проживання до іншої області, наразі проживає в АДРЕСА_8. До рідного міста ОСОБА_3 приїздив вкрай рідко, а останні роки це додатково ускладнюється військовими діями на сході України. Проте, коли ОСОБА_3 приїздив до ОСОБА_2, вони разом зустрічались з батьком, але зустрічі проходили або вдома у ОСОБА_2, або у гаражі батька, або на нейтральній території, так як його дружина (позивач) була проти їх спілкування. Позивач сама не бажали спілкуватись з відповідачами і перешкоджала батькові у спілкуванні з ними, навіть не впускала до їх помешкання ні ОСОБА_2, ні його дітей, ні дружину ОСОБА_2. Доказом спілкування відповідачів з батьком є сімейні фото, на яких зображені: ОСОБА_2, ОСОБА_4 і їх родичі, а також спадкодавець з онуками. Вони завжди підтримували родинні відносини, все зазначене позивачем є неправдою. Відповідачі є інвалідами ІІІ групи з дитинства, перебувають на пенсії. Батько до своєї смерті самостійно пересувався та обслуговував себе, був в здоровому розумі та мав можливість на власний розсуд розпоряджатись своїм майном, в тому числі, за необхідності позбавити відповідачів від права на спадкування, однак таких дій не вчинив. До останнього дня свого життя батько будь-яких прохань або скарг не виказував, тільки скаржився на моральний тиск з боку своєї дружини (позивача). Матеріальної допомоги батько також не просив, а навпаки казав, що допомоги не потребує та має все необхідне. Позивачем відповідно до вимог законодавства не доведено, що спадкодавець був у безпорадному стані та потребував допомоги, а відповідачі ухилялися від надання допомоги та могли її надавати, а тому відповідачі просять відмовити у задоволенні позову.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у справі доказах, в тому числі показань свідків, допитаних в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що він з ОСОБА_4 дружив більше 35 років, з 1996 року свідку було відомо, що у ОСОБА_4 є два сини. Приблизно за два роки до смерті ОСОБА_4 стало відомо, що у нього онкологічне захворювання, коли він знаходився у лікарні, ніхто, окрім його дружини (позивача) та друзів, його не навідував, сини не приходили жодного разу. Лікування було коштовне, але сини кошти не надавали. Навпаки, завжди, коли ОСОБА_4 отримував пенсію, до нього одразу ж приходили діти та онуки і він давав їм по 200-300 грн., а вони йому ніколи ніякої допомоги не надавали. На поховання ОСОБА_4 свідок просив у відповідача ОСОБА_2 гроші, але він відмовив. Також свідок повідомив, що померлий розповідав йому про зустріч у травні 2016 року по Інтернету з сином ОСОБА_5, але ця зустріч закінчилась погано, бо син вимагав переписати на нього квартиру, через що ОСОБА_4 сильно засмутився.

Свідок ОСОБА_8 повідомив суду, що 30 років проживає в АДРЕСА_9, з ОСОБА_4 підтримував добросусідські відносини, бачив одного разу як на початку літа 2016 року прийшов син ОСОБА_4 ОСОБА_2 і в них сталася гучна сварка, оскільки останній висував якісь претензії батькові, це відбувалось близько 30 хвилин в гаражі ОСОБА_4, а свідок в цей час знаходився в альтанці поряд. Також йому відомо, що у ОСОБА_4 були проблеми з ногами, а потім він захворів на онкологічне захворювання.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що є подругою позивача і знала її померлого чоловіка 16 років, вони завжди святкували разом свята, при цьому діти та онуки ОСОБА_4 ніколи не були на них присутні. Ще на початку стосунків позивача з ОСОБА_4 дружина ОСОБА_2 образила позивача та свідка. Свідок познайомилась з ОСОБА_2 лише коли він знаходився на лікування в хірургічному відділенні, де вона працює медичною сестрою, а ОСОБА_4 його навідував. Коли ОСОБА_4 знаходився в лікарні з діагнозом: онкологія, він весь час поривався до своїх бджіл, бо потрібні були кошти на лікування, в лікарню сини не приходили, лише одного разу прийшла онука, донька ОСОБА_2, через яку у ОСОБА_4 виникла сварка з ОСОБА_2 та його дружиною. Другий син ОСОБА_4 ОСОБА_4 пропав безвісно і вони цю тему не обговорювали ніколи.

Свідок ОСОБА_10 надала пояснення суду, що вона проживає в АДРЕСА_9 і є головою ОСББ «Центральний». Від сусідів та ОСОБА_4 чула, що він не спілкується з синами, вони йому не допомагають. Коли ОСОБА_4 захворів, його дружина (позивач) позичала у свідка гроші на хіміотерапію, а потім і на поховання. Відповідача ОСОБА_2 побачила вперше, коли він вимагав у неї довідку про склад сім'ї. Також свідок зауважила, що не підтримувала близьких стосунків з сім'єю померлого, вони інколи святкували лише загальні свята, такі, наприклад, як день міста, а дні народження ніколи разом не святкували, а тому чи приходили привітати ОСОБА_4 діти та онуки їй не відомо.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що з 1966 року він дружив з ОСОБА_4 Коли останній захворів, то звертався по допомогу до свідка та інших друзів. При цьому свідок не зміг пояснити чи звертався ОСОБА_4 з проханням про допомогу до своїх синів.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які є подружжям та проживають в АДРЕСА_9, пояснили, що є сусідами позивача, у них склались дружні стосунки. ОСОБА_12 допомагав позивачу піднімати з підлоги її чоловіка ОСОБА_4, коли він хворів і не міг самостійно пересуватись. Відповідачів свідки ніколи не бачили, чи допомагали вони батькові та чи звертався він до них по допомогу, їм не відомо.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача ОСОБА_2, заслухавши показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 24 грудня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які народились АДРЕСА_10, є синами ОСОБА_4, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2

ІНФОРМАЦІЯ_5 року чоловік позивача та батько відповідачів ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_4 від 16 квітня 2003 року ОСОБА_4 належить на праві приватної власності гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_11 (а.с. 21), що також підтверджується і копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ВАА № 594001 від 16 квітня 2003 року (зворот а.с. 21).

Згідно копій медичних документів, наданих позивачем, а саме: свідоцтва про хворобу № 17/84 від 12 березня 1996 року (а.с. 23-26), виписок з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення: від 30 вересня 2015 року (а.с. 27), від 22 грудня 2015 року (а.с. 29), від 26 лютого 2016 року (а.с. 28) та виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за період з 03 по 12 серпня 2015 року (а.с. 30) вбачається, що ОСОБА_4 внаслідок травми, отриманої в 1978 році при виконанні службових обов'язків, мав діагноз: посттравматичний остеохондроз поперечно-крижового відділу хребта, спонділоліотез Л4-Л5 хребців, больовий синдром, верберогенний м'язотонічний синдром, а пізніше захворів і на онкологічне захворювання, отримував курси хіміотерапії. Відповідно до копії витягу з акту огляду МСЕК від 15 березня 1996 року ОСОБА_4 встановлено безстроково другу групу інвалідності внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків (а.с. 38-39). З копії лікарського свідоцтва про смерть № 306 від 04 листопада 2016 року та довідки про причину смерті ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року у віці 79 років внаслідок ракової інтоксикації, раку передміхурової залози (а.с. 37).

За життя ОСОБА_4 05 жовтня 2005 року склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті, а саме: належну йому на праві приватної власності: квартиру номер АДРЕСА_12 заповів ОСОБА_1, що підтверджується копією дублікату заповіту (а.с. 31).

Разом з тим, 23 травня 2016 року ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3 подарував ОСОБА_1, про що вони уклали відповідний договір, копію якого позивачем додано до позову (а.с. 9).

З копій довідок, виданих головою ОСББ «Центральний», вбачається, що на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_4, окрім померлого, проживала позивач (а.с. 34, 35).

З метою спростування доводів позивача відповідачем ОСОБА_2 надано суду фотографії, на яких зображений померлий ОСОБА_4 з синами, та фотографії родинних зустрічей (а.с. 90-93).

З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 509/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулись його сини - відповідачі у справі: ОСОБА_2 - 11 листопада 2016 року (а.с. 140) та ОСОБА_3 - 16 червня 2017 року (а.с. 136), а також позивач ОСОБА_1 (а.с. 138).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 останні декілька років перед смертю в силу похилого віку та захворювань, що мав, перебував в безпорадному стані, що підтверджується належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи та дослідженими6 судом, а також не заперечувалось сторонами.

Показаннями свідків підтверджено і сторонами не оскаржено, що відповідачі під час того, як їх батько ОСОБА_4 перебував у безпорадному стані до дня смерті, не надавали матеріальної чи іншої допомоги спадкодавцеві.

Крім того, судом встановлено, що за своє життя спадкодавець склав заповіт, яким заповідав лише належну йому на праві власності квартиру, а тому, відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також уразі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Таким чином, належний спадкодавцю гараж за адресою: АДРЕСА_7, гараж б/н, увійшов до спадкової маси за законом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В даному випадку спадкоємцями першої черги за законом є позивач та відповідачі.

Сторони по справі прийняли спадщину належним чином, своєчасно звернувшись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини.

Вказані факти сторонами не заперечувались та підтверджені матеріалами спадкової справи № 509/2016 (а.с. 135-140).

Обґрунтовуючи вимоги про усунення відповідачів від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, позивач посилається на те, що відповідачі не спілкувались з батьком, не приймали участі в його матеріальному утриманні в період часу, коли він був непрацездатний, який потребував матеріального забезпечення у зв'язку з тяжким захворюванням та похилим віком. У зв'язку з необхідністю у лікуванні позивач змушена була нести витрати на утримання свого чоловіка ОСОБА_4, доглядала за ним, зверталась по допомогу до друзів та сусідів, а відповідачі не приймали участі в догляді, не цікавилась його станом здоров'я, не відвідували, та не надали матеріальної та фінансової допомоги під час проведення організації поховання та не приймали участі в них. На думку позивача, наведене є підставами для усунення відповідачів як спадкоємців від права на спадкування спадщини спадкодавця за законом.

Статтями 202, 203 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Згідно з ч. 3, 5 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Як роз'яснено у пункті 6 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку на спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Судом встановлено, що відповідачі мали можливість надавати матеріальну допомогу батькові, проте позивачем в судовому засіданні не доведено факт звернення спадкодавця до відповідачів про допомогу і відмову останніх від надання такої допомоги.

Доводи позивача про те, що відповідачі за життя не відвідували спадкодавця та не надавали йому допомоги, не можуть бути підставою для задоволення позову без доведення факту звернення за такою допомогою та ухилення відповідачів від її надання, а тому суд не бере їх до уваги.

За таких обставин, позовні вимоги позивача нічим об'єктивно не підтверджені, не надано належних та допустимих доказів (ст.ст. 77, 78 ЦПК України), що відповідачі мали можливість надавати матеріальну та іншу допомогу своєму батькові, а також того, що ОСОБА_4 потребував допомоги за умови його догляду позивачем, та відповідачі були обізнані, що їх батько, не дивлячись на догляд, наданий позивачем, все одно потребує саме їх допомоги, і навмисно ухилялися від надання спадкодавцеві допомоги, у зв`язку з чим підстав для усунення від спадкування відповідачів немає.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 12, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання: 84500, АДРЕСА_5) до ОСОБА_2 (місце проживання: 84500, АДРЕСА_6), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_13) про усунення спадкоємців від права на спадкування за законом.

Повний текст рішення суду виготовлено 18 січня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

11.01.2018

Суддя О.С.Конопленко