ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/262/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М,

секретар - Шевчук Ю.Г.,

з участю представника апелянта, представника відповідача,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька та надання дозволу на виготовлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон без згоди батька з апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка не приймала участі у розгляді справи, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2017 року, суддя Карплюк О.І.,

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2, в якому просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд їх спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Туреччини з 20.07.2017 року по 31.08.2017 року для відпочинку та оздоровлення і до Польщі з 01.09.2017 року по 30.11.2017 року для відвідин сестри ОСОБА_5 у супроводі матері без згоди та супроводу батька, та надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду дитини за межі України без згоди батька.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.07.2017 року в позові відмовлено.

В мотивувальній частині рішення суд вказав на те, що під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_4.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 12.10.2017 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.07.2017 року в частині відмови у наданні дозволу на тимчасовий виїзд без згоди батька до Польщі скасовано. Надано дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Польщі малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 у період з 30.10.2017 року по 05.11.2017 року.

Постановою Верховного Суду від 18.10.2018 року рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 12.10.2017 року залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка не брала участі в розгляді цієї справи в суді, просила суд апеляційної інстанції змінити рішення Хмельницького міськрайонного суду від 07.07.2017 року, виключивши з його мотивувальної частини абзац, в якому вказано: «Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, від спільного проживання у них народився син».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції було встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без дослідження відповідних доказів та обставин справи. Ці обставини не могли бути встановлені судом, оскільки не були предметом розгляду справи. Встановивши оспорюваний факт, суд тим самим допустив порушення її прав, оскільки під час розгляду судом іншої справи, за її позовом, було встановлено, що в той період часу саме вона, а не ОСОБА_1, перебувала з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних стосунках і ними за спільні кошти було придбано квартиру, право на ? частку якої було визнано за нею рішенням суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, розгляд справи провести без її участі.

В суді представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала доводи апелянта обґрунтованими.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 4 частини 3 статті 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки щодо осіб, які не були залучені до участі у справі.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може скасувати раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Частинами 1, 2 і 5 ст. 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст. ст. 12, 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.07.2017 року, суд, зокрема, прийшов до висновку про те, що: «Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, від спільного проживання в яких ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_4».

В мотивувальній частині рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 12.10.2017 року ці обставини також викладені з наступним змістом: «Так, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_4».

Однак такі висновки судів першої та апеляційної інстанції в частині, що стосується перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, під час якого у них народився син ОСОБА_4, не ґрунтуються на матеріалах справи. Ця обставина не була предметом дослідження судами, оскільки підстави та предмет позову не ґрунтувалися на факті перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах.

Суди вийшли за межі позовних вимог ОСОБА_1 і встановили обставини, які не підлягали встановленню в справі, і які стосуються прав та інтересів апелянта ОСОБА_3, яка при цьому не була залучена до участі в справі.

Як вбачається зі змісту доданого апелянтом до апеляційної скарги рішення Хмельницького міськрайонного суду від 12.06.2018 року, судом було задоволено позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 28.10.2003 року по липень 2011 року позивача та відповідача, та визнано за позивачем право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

В цій справі судом було встановлено, що з 1984 року по липень 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. У грудні 2009 року сторони придбали квартиру АДРЕСА_1.

Враховуючи зміст вищевказаних судових рішень, правовідносини, які виникли між сторонами, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, зміни рішень судів першої та апеляційної інстанцій як таких, що ухвалені з порушенням норм процесуального права та стосуються прав та інтересів ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 370, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2017 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2017 року наступний текст: «Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, від спільного проживання в яких народився син».

Виключити з мотивувальної частини рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2017 року наступний текст: «Так, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах».

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22.12.2018 року.

Головуючий Судді: