Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 320/8648/17Головуючий у 1-й інстанції Фомін В.А.
Пр. № 22-ц/778/998/18Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року про повернення позовної заяви позивачу у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного Підприємства «Мелітопольський завод «Гідромаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 33953,74 грн.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року (а.с. 7) повернуто вищезазначену позовну заяву позивачеві.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі від 28.11.2017 року (а.с. 9-12) просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 26 грудня 2017 року, справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 2 ЦПК України, в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року у цій справі про повернення позовної заяви позивачеві, що є предметом апеляційного оскарження у цій справі, передбачена ст. 353 ч. 1 п. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 26 грудня 2017 року (а.с. 15) особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 05 січня 2018 року для надання можливих відзивів на вищезазначену апеляційну скаргу позивача.

Копія цієї ухвали надсилалась для відома особам, які беруть участь у справі, (а.с. 16).

В строк до 05 січня 2018 року на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу позивача, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, повертаючи позивачеві вищезазначену позовну заяву у цій справі, керувався ст. ст. 96 . 1, 118 ч. 3, 121 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із наступного.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, заява повертається у випадку, коли подана заява без дотримання порядку, визначеного ч. 3 ст. 118 цього Кодексу, якою передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 цього Кодексу (вимога про стягнення нарахованої, але невиплаченої працівникові суми заробітної плати), може бути подана тільки в разі відмови у прийняття заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Згідно із ч. 6 ст. 119 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, до позовної заяви, що подається у випадках, визначених частиною 3 статті 118 цього Кодексу, мають бути додані копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу.

Оскільки, позивач не надав суду доказів того, що судом відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу, тому суд першої інстанції вважав за необхідне повернути позовну заяву та клопотання про забезпечення доказів позивачу.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, судовий наказ може бути видано у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але невиплаченої працівникові суми заробітної плати.

Однак, встановлено, що заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 33953,74 грн., яку позивач у цій справі просив стягнути з відповідача за вищезазначеним позовом, була розрахована позивачем самостійно, а не нарахована відповідачем.

Належні, допустимі докази протилежного, зокрема довідка відповідача про розмір нарахованої, але невиплаченої позивачеві, як працівникові, суми заробітної плати, у матеріалах цієї справи відсутні.

Не тотожними є поняття вимоги «про стягнення нарахованої, але невиплаченої працівникові суми заробітної плати», зазначеної у ст. 96 ЦПК України, та вимоги «про стягнення розрахованої самостійно позивачем суми заборгованості з виплати заробітної плати», зазначеної в поданій позивачем у цій справі вищезазначеній позовній заяві.

Крім того, встановлено, що позивач разом із вищезазначеним позовом подав суду першої інстанції клопотання про забезпечення доказів шляхом витребування у відповідача саме довідки про стан заборгованості з виплати позивачеві заробітної плати, яка може підтвердити або спростувати вищезазначений розрахований позивачем розмір невиплаченої відповідачем заробітної плати.

Що також підтверджує той факт, що позивач не мав права на підставі ст.ст. 95, 96 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, звертатись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, яка була розрахована саме ним і яка відповідачем визнана не була, про що позивачем було прямо зазначено в його вищезазначеному позові у цій справі, тобто має місце спір про право.

При вищевикладених обставинах, ОСОБА_2 мав право на звернення до суду першої інстанції із вищезазначеним позовом саме в порядку позовного провадження, підстави для повернення вищезазначеного позову позивача у цій справі на підставі ст. 118 ч. 6 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, на час постановлення вищезазначеної оскаржуємої ухвали (23 листопада 2017 року) судом першої інстанції були відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах. Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, в силу вимог ст. 379 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, і підлягає скасуванню з направленням справи (вирішення процесуального питання) для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Також встановлено, що позивач ОСОБА_2 був звільнений від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду в силу вимог Закону України «Про судовий збір».

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи (вирішення процесуального питання) для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, повязаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції у подальшому за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Керуючись ст. ст. 96 . 1, 118 ч. 3, 121 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 2, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, колегія суддів апеляційного суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_4ОСОБА_5