Номер провадження 2/243/662/2018
Номер справи 243/119/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«19» лютого 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №19 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Перебуваючи у шлюбі вона ІНФОРМАЦІЯ_9 року народила доньку ОСОБА_3, а ІНФОРМАЦІЯ_12 року народила сина - ОСОБА_4. Відповідач записаний батьком в Свідоцтвах про народження дітей.

Проте шлюб не склався і Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2013 року шлюб було розірвано.

Оскільки відповідач став ухилятися від матеріального забезпечення дітей вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Рішенням суду з відповідача були стягнуті аліменти на її користь на утримання дітей до досягненнями ними повноліття.

Вони з відповідачем стали проживати за різними адресами.

Відповідач злісно ухиляється від участі в утриманні та вихованні дітей. Добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей він не надає, участі у вихованні дітей не приймає, з дітьми не спілкується з 2013 року.

Знаючи про те, що з нього утримані аліменти на забезпечення дітей він жодного разу з 2009 року не зробив переказ грошей так необхідних для дітей. Згідно Довідки про заборгованість по аліментам відповідач має заборгованість у сумі 75 773,00 грн.

Їх спільні діти проживають разом із нею та знаходяться на її матеріальному забезпеченні і вихованні.

Відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться успіхами дітей, не турбується про їх стан здоров'я , фізичний і духовний розвиток.

Ухвалою суду від 11 квітня 2016 року відповідача ОСОБА_2 було оголошено в розшук, а Рішенням від 24 березня 2017 року визнано безвісно відсутнім.

Поведінка батька по відношенню до дітей є свідомим нехтуванням ним своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а також якщо являються хронічними алкоголіками або наркоманами.

Вважає, що вищевказані факти свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 злісно не виконує своїх батьківських обов'язків відносно своїх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до чого має бути позбавлений батьківських прав.

Просить суд позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_7, який діє на підставі Ордеру серії НОМЕР_2 від 04 січня 2018 року та Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 977 (а.с.20-21) до судового засідання не з'явився. Надав суду Заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився. Від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області Шевченко М.В., який діє на підставі Довіреності № 29/01-87 від 10 січня 2018 року у судове засідання не з'явилася. 19 лютого 2018 року надала суду Заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. При винесенні рішення просила врахувати Висновок Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.30-33).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідач ОСОБА_2 є батьком дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданого 14 вересня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Слов'янського міського управління юстиції, актовий запис № 566 та Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 виданого 30 січня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1117 (а.с.9-10).

Відповідно Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2013 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_2, було розірвано (а.с.11).

Із Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_6 виданого 14 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 138, ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_11, відповідно чого змінила прізвище з «ОСОБА_21» на «ОСОБА_22» (а.с.8).

Як вбачається із копії Паспорту громадянина України ОСОБА_1, Серії НОМЕР_5, виданого Слов'янським МВ ГУДМС України в Донецькій області 28 травня 2015 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5 зворот).

Згідно Довідки від 22 грудня 2017 року № 1518 за підписом керівника комітету мікрорайону «Словважмаш» ОСОБА_12, ОСОБА_2 не проживає АДРЕСА_2, не приділяє уваги дітям, не приймає участі у їх вихованні (а.с.17).

За таких обставин, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 вправі звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно їх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України."

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є неповнолітньою, оскільки не досягла 18 річного віку, а ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 є малолітнім, оскільки ще не досяг 14 років.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

- ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно ст. 180 сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Із Довідки Слов'янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 15 Відділу освіти Слов'янської міської ради за вихідним № 1148 від 21 грудня 2017 року вбачається, що син ОСОБА_1 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, учень 5В класу Слов'янської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 15 протягом 2015-2017 рр. проживав з матір'ю, яка займається вихованням та організацією його навчання. Батько дитини не бере участі у вихованні дитини - не відвідував батьківські збори, не спілкувався з учителями, не цікавився успішністю сина, не приймає участі в організації його навчання. Даний факт підтверджує класний керівник ОСОБА_15 та вчитель початкової школи ОСОБА_16 (а.с.15).

У суду не має підстав ставити під сумнів Довідку Слов'янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 15 Відділу освіти Слов'янської міської ради, складену класним керівником ОСОБА_15, вчителем початкової школи ОСОБА_16 та директором школи ОСОБА_17, оскільки вона була складена особами, які незацікавлені в результатах розгляду справи і факти, викладені в Довідці належним чином не спростовані.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Із Довідки від 22 грудня 2017 року № 1518 за підписом керівника комітету мікрорайону «Словважмаш» Круглової О.С. вбачається, що ОСОБА_2 не проживає АДРЕСА_2, не приділяє уваги дітям, не приймає участі у їх вихованні. Матеріально абсолютно ні в чому не допомагає, не цікавиться життям дітей, ухиляється від них та від виплати аліментів про що свідчать свідки ОСОБА_13, ОСОБА_18 та ОСОБА_23.(а.с.17).

Із Довідки від 22 грудня 2017 року № 1519 за підписом керівника комітету мікрорайону «Словважмаш» Круглової О.С. вбачається, що ОСОБА_2 після розлучення не цікавиться навіть по телефону здоров'ям своїх дітей. Коли вони хворіли він жодного разу не водив їх на прийом до лікаря, а також не відвідував хворих дітей у стаціонарному відділенні лікарні, про що свідчать свідки ОСОБА_18, ОСОБА_13, ОСОБА_19 (а.с.16).

Як встановлено у судовому засіданні, відповідач по справі - батько дітей ОСОБА_2, проживає окремо від своїх дітей, матеріальну допомогу дітям не надає.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно Ухвали Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2016 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який останнім часом проживав за адресою: АДРЕСА_3, було оголошено у розшук за Поданням державного виконавця державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції Корецької М.В. через невиконання ним Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про стягнення аліментів на утримання дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10

Згідно Довідки Слов'янського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за вих. № АСВП-17384001 від 26 грудня 2017 року, заборгованість по аліментам за виконавчим листом № 2-2375 від 28 травня 2009 року, який виданий згідно Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11 року народження на користь ОСОБА_1 після останньої сплати (червень 2015 року) з 01 липня 2015 року по 26 грудня 2017 року включно складає 75773,00 грн. (а.с.19).

Відповідач ОСОБА_2 не виявляє щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11 року народження батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків.

Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме:

- батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;

- батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;

- батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Жодної участі у вихованні дітей, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами.

Тобто, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не бере жодної участі у вихованні дітей, жодним чином не цікавиться їх життям, не бере ніякої участі в їх розвитку та вихованні, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дітей.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Жодного батьківського обов'язку щодо виховання дітей, спілкування з ними та утримання відповідач не виконує.

Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

- ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками».

Із Висновку № 29/01-419 від 19 лютого 2018 року Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, вбачається, що 14 лютого 2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Слов'янської міської ради розглядалося питання щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 На засіданні комісії мати, ОСОБА_1 зазначила, що батько, ОСОБА_2, з 2013 року взагалі не спілкується з дітьми, не займається вихованням та утриманням, не цікавиться їх фізичним та розумовим розвитком. Зі слів матері, батько веде аморальний спосіб життя.

Дитина, ОСОБА_3, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини зазначила, що батько ОСОБА_2 вже тривалий час взагалі не цікавиться її життям, здоров'ям, не надає матеріальної допомоги. Щодо позбавлення його батьківських прав не заперечує.

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 11 квітня 2016 року ОСОБА_2 було оголошено у розшук, як боржника по виплаті аліментів на утримання дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4

Згідно Довідки ВДВС про заборгованість по аліментам від 26 грудня 2017 року АСВП - 17384001 стягнено аліменти з ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 Заборгованість з 01 липня 2015 року по 26 грудня 2017 року складає 75773,00 грн.

Згідно Довідки ЗОШ № І-ІІІ ст. № 15 м. Слов'янська батько ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дитини ОСОБА_4, не цікавиться його навчанням.

Згідно Довідок квартального комітету «Словважмаш» м. Слов'янська, ОСОБА_2 після розлучення з ОСОБА_1 не цікавиться долею дітей.

Позбавлення батьківських прав батька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, необхідно для вирішення подальшої долі дітей та повної реалізації їх прав та інтересів. Враховуючи викладене вважають, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 доцільно позбавити батьківських прав відносно двох дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11 року народження (а.с.32-33).

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

З матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав сприятиме інтересам дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з частиною шостою ст. 19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Із наданого суду Висновку вбачається, що Орган опіки та піклування вважав доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав на підставі вивчення наданих документів, а також ставлення батька ОСОБА_2 до виконання батьківських обов'язків з виховання і утримання дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11 року народження.

З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з Висновком Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 № 29/01-419 від 19 лютого 2018 року.

Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню своїх дітей, оскільки протягом тривалого часу - з 2013 року, відповідач не проявляє відносно них належної турботи та уваги, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про стан їх здоров'я та розвитку, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дітей, суд вважає доцільним позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11 року народження.

На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, по відношенню своїх дітей та виходячи з інтересів дітей та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити відповідача ОСОБА_2, батьківських прав відносно дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11 року народження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 19, 150, 157, 164, 165-166, 167, 180, 192, 273 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, уродженця міста Слов'янськ Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_1, Паспорт серії НОМЕР_7, виданий Слов'янським МВ УМВС України в Донецькій області 18 грудня 2000 року, інші дані суду невідомі, батьківських прав відносно дітей: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий:

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова