Справа № 487/3004/18
Провадження № 2/487/1681/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Гречаної А.Д., розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

21.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, про стягнення боргу в сумі 5781564 грн., що складається з суми позики у розмірі 4084559 грн., 3% річних з простроченої суми у розмірі 139658 грн., 577039 грн. інфляційного збільшення, суми винагороди за користування позикою у розмірі 980294 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що 01.04.2016 року позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кошти в сумі 151414 доларів США, про що відповідач написав розписку, в якій зобовязався повернути позивачу зазначену суму боргу до 01.04.2017 року. За користування позикою відповідач зобовязався сплатити винагороду у розмірі 1% щомісячно до повернення боргу. Проте відповідач кошти не повернув, не віддав будь якої частки боргу, на вимогу позивача повернути зазначений борг відповідач не реагує, ухиляється від виконання зобовязання, чим взяті на себе зобовязання порушив. Тому позивач вимушений звертатися до суду за захистом порушеного права. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача на його користь боргу в сумі 5781564,00 грн., що складається з суми позики у розмірі 4084559,00 грн., 3% річних з простроченої суми 139658,00 грн., інфляційного збільшення у розмірі 577039,00 грн., суми винагороди за користування позикою у розмірі 980294 грн.

До судового засідання позивач не зявився, суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач до судового засідання не зявився, надав до суду заяву про визнання позову, у якій зазначив, що розписка від 01.04.2016 року про позику в сумі 151414,00 доларів США, яку він отримав від ОСОБА_1, підписано ним власноручно, при отриманні позики за розпискою від 01.04.2016 року в сумі 151414,00 доларів США між сторонами була домовленість, що за користування позикою відповідач зобовязується сплатити ОСОБА_1 винагороду в розмірі 1% від суми позики щомісячно, у звязку з чим відповідач визнає визначену ОСОБА_1 суму винагороди за користування позикою у розмірі 980294,00 грн., як частину боргу за позикою визначеною розпискою від 01.04.2016 року. Також зазначив,що не заперечує проти задоволення всіх позовних вимог ОСОБА_1 до нього.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у звязку із визнанням позову відповідачем згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, позов підлягає задоволенню у підготовчому засіданні.

Судом встановлено, що 01.02.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у письмовій формі, відповідно до якого позивач надав у борг позивачу грошові кошти в сумі 151414 доларів США. Відповідно до договору ОСОБА_2 зобовязався повернути грошові кошти до 01.04.2017 року.

Вимоги щодо повернення грошових коштів у строки, зазначені у вищевказаному договорі відповідачем не виконані.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ч.ч. 1.2 ст.207 та ч.2 ст.1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Всупереч укладеному договору позики та вказаним нормам відповідач у встановлений строк не виконав покладені на нього зобовязання та не повернув борг позивачу у розмірі 151414,00 доларів США.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, курс української гривні до долару США станом на 01.04.2016 року складає, 26,9761 грн.: за 100 доларів США 26,9761 грн. х 151414 доларів США = 4084559,00 грн. Таким чином, сума боргу за договором позики складає 4084559,00 грн.

Крім цього, договір позики може бути оплатним, відповідно до ст.1048 ЦК України, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов'язання обмежується поверненням.

Так, згідно із частиною першою статті 1048 ТІК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Дана позиція колегії судді узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-36цс14.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст.1048 цього Кодексу у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За таких обставин з відповідача також підлягає стягненню 3% річних з простроченої суми у розмірі 139658,00 грн., інфляційного збільшення у розмірі 577039,00 грн., 980294 грн. суми винагороди за користування позикою, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 8810,00 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 78, 81, 141, 200, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 111-115 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) суму боргу за договором позики від 01.04.2016 року в розмірі 5781564,00 грн., який складається з суми позики в сумі 4084559,00 грн., 3% річних в сумі 139658,00 грн., інфляційного збільшення в сумі 577039,00 грн., суми винагороди за користування позикою в сумі 980294 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 8810,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

СУДДЯ: В.О. Гаврасієнко