Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 635/9703/13-ц

провадження № 61-1901 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - підприємство Харківської облспоживспілки «Мереф'янський міський ринок»,

представник відповідача - Линник ІннаМиколаївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 2 червня 2016 року у складі суддів: Івах А. П., Кокоші В. В., Черкасова В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до підприємства Харківської облспоживспілки «Мереф'янський міський ринок» (далі - ПХО «Мереф'янський міський ринок») про поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення.

Позовна заява мотивована тим, що 21 жовтня 2005 року ним було укладено контракт з підприємством Харківської облспоживспілки «Обласне об'єднання ринків» (далі - ПХО «Обласне об'єднання ринків»), на підставі якого його було прийнято на посаду директора ПХО «Мереф'янський міський ринок» строком на три роки. Контракт неодноразово переукладався, в останнє 22 жовтня 2011 року строком на один рік. 19 грудня 2012 року його було звільнено із займаної посади за статтею 38 КЗпП України, про що він дізнався лише 24 вересня 2013 року, отримавши лист із трудовою книжкою та наказом від 19 грудня 2012 року № 28-К про власне звільнення.

Звернення з позовом до ПХО «Мереф'янський міський ринок» обґрунтовує тим, що ПХО «Обласне об'єднання ринків» ліквідовано (припинено) з 4 вересня 2013 року.

Посилаючись на те, що заяву про звільнення за власним бажанням не писав та після закінчення строку дії контракту він продовжує працювати на посаді директора, просив визнати наказ про власне звільнення незаконним і поновити його на посаді директора ПХО «Мереф'янський міський ринок».

Справа переглядалась судами неодноразово.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2013 року у складі судді Полєхіна А. Ю. позовну заяву ОСОБА_4 задоволено. Визнано наказ № 28-к від 19 грудня 2012 року про звільнення ОСОБА_4 з посади директора ПХО «Мереф'янський міський ринок» незаконним. Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді директора ПХО «Мереф'янський міський ринок».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивача звільнено з роботи за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України без отримання від нього відповідної заяви. Крім того, на момент видання наказу ПХО «Обласне об'єднання ринків» було виключено зі складу засновників (учасників) ПХО «Мереф'янський міський ринок» та повноважень на прийняття рішення про звільнення директора підприємства не мало.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 2 червня 2016 року рішення суду першої інстанції у частині поновлення ОСОБА_4 на роботі скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким зазначено вважати ОСОБА_4 звільненим з посади директора ПХО «Мереф'янський міський ринок» з 4 вересня 2013 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією ПХО «Обласне об'єднання ринків». У решті рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що на момент звільнення позивача питання призначення на посаду директора, укладення з ним контракту чи звільнення з посади належало до повноважень ПХО «Обласне об'єднання ринків» як засновника ПХО «Мереф'янський міський ринок». Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо незаконності наказу про звільнення позивача, проте відмовив у поновленні його на займаній посаді у зв'язку з ліквідацією підприємства, при цьому змінивши підставу, з якої було звільнено ОСОБА_4, зі статті 38 КЗпП України на пункт 1 статті 40 КЗпП України.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги касаційної скарги мотивовані тим, що чинною на день звільнення позивача редакція пункту «п» підпункту 6.14.5 пункту 6.14 Статуту ПХО «Мереф'янський міський ринок» звільнення директора підприємства належало до виключної компетенції загальних зборів ПХО «Мереф'янський міський ринок». Зазначає, що ПХО «Мереф'янський міський ринок» є діючим підприємством, тому у суду апеляційної інстанції не було законних підстав відмовляти позивачу у поновленні на роботі та змінювати підставу для його звільнення.

Заперечення на касаційну скаргу, подані ліквідатором ПХО «Мереф'янський міський ринок» у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, мотивовані тим, що контракт, укладений між ОСОБА_4 та ПХО «Обласне об'єднання ринків», передбачав право звільнення директора ПХО «Мереф'янський міський ринок», зокрема, після закінчення дії контракту. Положення Статуту, на які ОСОБА_4 посилається у доводах касаційної скарги, визначають лише те, що Загальні збори засновників виносять рішення про затвердження контракту з директором підприємства та його розірвання у разі грубого порушення умов Статуту, та не передбачають скликання Загальних зборів у разі закінчення строку дії контракту з директором підприємства.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 січня 2018 року справу за позовом ОСОБА_4 до ПХО «Мереф'янський міський ринок» про поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з частиною першою та третьою статті 21 КЗпП України трудовий договір - є угода, що укладається між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк дії, права та обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі і матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

У статті 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Суд встановив, що 21 жовтня 2005 року між ОСОБА_4 та ПХО «Обласне об'єднання ринків» було укладено трудовий договір (контракт) строком на три роки до 21 жовтня 2008 року. Після цього контракт двічі переукладався: 21 жовтня 2008 року строком на три роки до 21 жовтня 2011 року, та 22 жовтня 2011 року - на один рік до 22 жовтня 2012 року.

Наказом № 28-к від 19 грудня 2012 року ОСОБА_4 звільнено з посади директора ПХО «Мереф'янський міський ринок» з 19 грудня 2012 року.

За правилами частини першої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Пред'являючи позов, ОСОБА_4 просив визнати наказ про його звільнення за статтею 38 КЗпП України незаконним та поновити на роботі, посилаючись на те, що заяви про звільнення за власним бажанням з посади директора ПХО «Мереф'янський міський ринок» він не писав.

Відповідач цієї обставини не спростовує, обґрунтовуючи це тим, що керівництво ПХО «Обласне об'єднання ринків» в межах повноважень, визначених Статутом ПХО «Мереф'янський міський ринок», мало підстави для звільнення ОСОБА_4 з посади директора після закінчення строку дії укладеного з ним контракту.

З урахуванням зазначеного суди дійшли правильного висновку, що підстав для звільнення ОСОБА_4 із займаної посади за частиною першою статті 38 КЗпП України не було і наказ про його звільнення не може вважатись законним. Рішення суду першої інстанції у цій частині апеляційний суд залишив без змін.

Змінюючи формулювання причин звільнення позивача, апеляційний суд виходив з того, що підприємство, з яким ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах, є ліквідованим, а тому він не може бути поновлений на займаній до звільнення посаді.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними.

Підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України може бути ліквідація саме підприємства, установи, організації як юридичної особи.

Відповідно до частини другої статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

ОСОБА_4 обіймав посаду директора ПХО «Мереф'янський міський ринок» на підставі контракту, укладеного з ПХО «Обласне об'єднання ринків». Після закінчення 22 жовтня 2012 року строку, на який з ОСОБА_4 укладався контракт, трудові відносини між сторонами не були припинені, фактично продовжені на невизначений строк до моменту його незаконного звільнення 19 грудня 2012 року.

Таким чином, на момент звільнення трудові відносини у ОСОБА_4 існували саме з ПХО «Обласне об'єднання ринків», про що зазначено в пункті 1.2 контракту від 22 жовтня 2012 року, укладеного з позивачем.

Змінами до Статуту ПХО «Мереф'янський міський ринок», затвердженими протоколом Загальних зборів учасників від 23 грудня 2011 року № 1, ПХО «Обласне об'єднання ринків» виключено зі складу засновників підприємства.

ПХО «Обласне об'єднання ринків» ліквідовано (припинено) за рішенням засновників 4 вересня 2013 року. Відомості, що містяться в у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не дають підстав вважати, що у підприємства є правонаступники.

З урахуванням зазначеного юридична особа, з якою позивач перебував у трудових відносинах, є ліквідованою, тому ОСОБА_4 не може бути поновлено на займаній до звільнення посаді.

Доводи касаційної скарги про те, що ПХО «Мереф'янський міський ринок» є діючим підприємством безпідставні, оскільки трудові відносини позивача були припинені саме з ПХО «Обласне об'єднання ринків». Таким чином, визнання звільнення позивача незаконним передбачає поновлення його на попередній роботі, що у випадку ліквідації працедавця є неможливим.

Із цих підстав не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що звільнення директора підприємства ПХО «Мереф'янський міський ринок» за чинною редакцією Статуту входить до виключної компетенції Загальних зборів підприємства, з числа учасників якого ПХО «Обласне об'єднання ринків» виключено, оскільки визначальним у такому випадку є поновлення трудових відносин працівника з роботодавцем або його правонаступником. ПХО «Мереф'янський міський ринок» не є правонаступником ПХО «Обласне об'єднання ринків» у його правах та зобов'язаннях.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 2 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик