Справа № 750/7005/17 Провадження № 22-ц/795/90/2018 Головуючий у I інстанції Карапута Л. В. Доповідач - Мамонова О. Є.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарями: Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Гаврюшенка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродакорд ОР» на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 листопада 2017 року (проголошено судом о 13:59, повний текст рішення складено 10 листопада 2017 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродакорд ОР» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, індексаційних та компенсаційних виплат та відшкодування моральної шкоди, -

У С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Укрпродакорд ОР», в якому, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, просила:

- поновити строк оскарження звільнення та наказу про її звільнення, як такий, що пропущений з поважних причин;

- визнати незаконним (неправомірним) її звільнення на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України та скасувати пункт 46 наказу ТОВ «Укрпродакорд ОР» №16/Ч від 31.03.2016 в частині звільнення з роботи з посади керуючою їдальнею;

- поновити її на роботі на посаді керівника їдальні починаючи з 01 квітня 2016 року;

- стягнути з ТОВ «Укрпродакорд ОР» на її користь середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу в розмірі 47 775 грн, індексацію заробітної плати у розмірі 1 580,91 грн, компенсацію за затримку невиплаченої заробітної плати у розмірі 2 472,82 грн, компенсацію за затримку невиплаченої індексації заробітної плати у розмірі 215,34 грн, компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 7 443,29 грн, а всього 59 487,36 грн;

- стягнути з ТОВ «Укрпродакорд ОР» компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 50 000 грн та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що згідно наказу № 6012 01.06.2013 ОСОБА_2 була прийнята в ТОВ «Укрпродакорд ОР» (далі по тексту товариство) на посаду керуючої їдальнею.

29.05.2015 відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 № 15/2015 позивачка була призвана до лав Збройних Сил України (далі по тексту ЗСУ), де і по теперішній час проходить військову службу у Чернігівському зональному відділі Військової служби правопорядку на посаді командира господарчого відділення взводу забезпечення. З 14.07.2016 між Міністерством оборони України та ОСОБА_2 укладено контракт на проходження військової служби у ЗСУ протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду понад установлений строк контракту, відповідно до вимог визначених законодавством, що регулює проходження військової служби та укладеним контрактом.

У квітні 2016 року позивачка останній раз отримала на картку заробітну плату за березень 2016 року і з квітня по теперішній час товариство припинило нарахування та виплату заробітної плати. Компенсація за невикористані відпустки не нараховувалась та не виплачувалась. Будь-які повідомлення з приводу припинення нарахувань та виплат заробітної плати позивач на свою адресу не отримувала, трудова книжка їй не повернута, наказ про звільнення не надано. Під час розгляду даної справи, із наданих відповідачем документів, ОСОБА_2 дізналась, що наказом № 16/Ч від 31.03.2016 звільнена з посади керівника їдальні за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, однак із заявою про звільнення остання не зверталась, угода про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України між сторонами не укладалась. Причини пропуску строку оскарження звільнення вважає поважними. Крім того, позивач була звільнена під час проходження служби у ЗСУ, що призвело до порушення гарантій щодо збереження місця роботи та середнього заробітку, передбачених ст. 119 КЗпП України, у зв`язку з чим її звільнення є незаконним.

Окремо позивачка зауважила, що в шлюбі не перебуває та виховує сина 1997 року народження, що перебуває на її утриманні, навчається за денною формою. В зв`язку з недоотриманням заробітної плати позивач змушена була неодноразово позичати гроші, що створювало зайве психологічне навантаження, моральні страждання від несправедливого та неправомірного ставлення до неї та порушення гарантованих Конституцією України прав з боку відповідача. Відтак, має право вимагати відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.11.2017 позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконним пункт 46 наказу ТОВ «Укрпродакорд ОР» №16/Ч від 31.03.2016 в частині звільнення ОСОБА_2 з роботи з посади керівника їдальні за угодою сторін на підставі пункту 1 ст. 36 КЗпП України 31.03.2016.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді керівника їдальні ТОВ «Укрпродакорд ОР».

Стягнуто з ТОВ «Укрпродакорд ОР» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.04.2016 до 06.11.2017 в розмірі 47 775 грн, з проведенням виплати вказаних сум після утримання податків та інших обов`язкових платежів на користь держави.

Стягнуто з ТОВ «Укрпродакорд ОР» на користь ОСОБА_2 індексацію заробітної плати у розмірі 1 580,91 грн, компенсацію за затримку невиплаченої заробітної плати у розмірі 2 472,82 грн, компенсацію за затримку невиплаченої індексації заробітної плати у розмірі 215,34 грн, компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 7 443,29 грн, моральну шкоду в розмірі 1 000 грн, а всього на загальну суму 12 712,36 грн.

Стягнуто з ТОВ «Укрпродакорд ОР» на користь держави судові витрати в розмірі 1 920 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Укрпродакорд ОР» просить рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі, застосувати строк позовної давності та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачка звернулась до суду 03.07.2017, а звільнена була 31.03.2016, тобто із пропуском строку позовної давності, однак суд першої інстанції заяви відповідача про сплив позовної давності не взяв до уваги і в своєму рішенні про зазначену обставину нічого не зазначив.

Заявник звертає увагу на те, що оскаржуваним рішенням ОСОБА_2 було поновлено на посаді керівника їдальні ТОВ «Укрпродакорд ОР», що призводить до неможливості виконання даного рішення в частині поновлення за відсутності такої посади на підприємстві, оскільки позивачка була звільнена з посади завідуючої їдальні військової частини НОМЕР_1 м. Чернігів.

Заявник вважає, що виходячи з викладеного, підстав для стягнення коштів, які включають заробіток за час вимушеного прогулу, індексацію заробітної плати, компенсацію за невикористані відпустки, моральну шкоду та судові витрати немає.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 , який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача ОСОБА_1 , яка наполягала на законності рішення суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що звільнення за п. 1 ст. 36 КЗпП України відбулось без законної підстави, оскільки трудовий договір між позивачкою та відповідачем було укладено на невизначений строк за відсутності у наказі про прийняття на роботу відомостей про строк, на який прийнято на роботу останню; дійсної домовленості сторін про припинення трудового договору за угодою сторін не було, волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення не було, зокрема, будь-якої заяви ОСОБА_2 не подавала. Крім того, згідно ст. 119 КЗпП України на позивачку, як на особу залучену до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», розповсюджуються пільги та гарантії, зокрема щодо збереження робочого місця, посади і середнього заробітку на весь час призову. Районний суд погодився з доводами позивачки щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди у зв`язку із порушенням її трудових прав, стягнувши на її відшкодування 1000 грн.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом по справі встановлено, що згідно наказу ТОВ «Укрпродакорд ОР» №60 від 01.06.2013 ОСОБА_2 була прийнята на роботу на посаду завідуючої їдальнею у підрозділ - військова частина НОМЕР_1 Чернігів, з оплатою праці згідно штатного розпису та оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу на період дії строкового трудового договору (а.с. 45-63).

29.05.2015 відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 № 15/2015 ОСОБА_2 була призвана до ЗС України, згідно довідки № 246 від 01.07.2016 ОСОБА_2 як військовослужбовець призваний за мобілізацією, перебуває на військовій службі у Чернігівському зональному відділі військової служби правопорядку з 29.05.2015 (а.с. 10).

Згідно довідки № 23 від 16.01.2016 ОСОБА_2 в період з 07.10.2015 по 15.01.2016 брала участь в Антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.с. 11).

14.07.2016 Міністерством оборони України в особі ТВО начальника Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку підполковника Сіроцького С.П. із ОСОБА_2 , молодшим сержантом, командиром господарчого відділення взводу забезпечення Чернігівського зонального відділу Військової служби правопорядку укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію (а.с. 13-14, 109-110).

Наказом ТОВ «Укрпродакорд ОР» № 16/Ч від 31.03.2016 ОСОБА_2 звільнено з роботи з посади керівника їдальні за угодою сторін п. 1 ст 36 КЗпП України (а.с. 64-75).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (абз. 2 ст. 23 КЗпП України).

Пунктом 7 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Частиною 2 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 119 КЗпП у редакції, чинній на час звільнення позивача, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову.

Враховуючи, що районним судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 було прийнято на роботу товариством на невизначений строк, оскільки наказ про її прийняття не містить відомостей про строк, на який прийнято позивачку; дійсної домовленості сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою (за п. 1 ст. 36 КЗпП України) не було, волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення не було, зокрема, будь-якої заяви ОСОБА_2 не подавала; на ОСОБА_2 як на працівника, що призваний на військову службу, розповсюджується гарантії збереження місця роботи та середнього заробітку згідно ст. 119 КЗпП України, висновок суду першої інстанції про проведення відповідачем звільнення з порушенням установленого законом порядку є правильним.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, ураховуючи наведене вище, районний суд ґрунтовно визнав п. 46 наказу ТОВ «Укрпродакорд ОР» № 16/Ч від 31.03.2016 в частині звільнення ОСОБА_2 за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України незаконним та поновив позивачку на роботі, стягнувши на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також інші належні до виплати суми (індексацію заробітної плати, компенсацію за затримку невиплаченої заробітної плати, компенсацію за невикористані дні відпустки). Встановивши порушення трудових прав позивачки, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, визначивши її розмір у сумі 1000 грн.

Однак, судом першої інстанції було помилково поновлено ОСОБА_2 на посаді керівника їдальні ТОВ «Укрпродакорд ОР», зважаючи на те, що згідно наказу №60 від 01.06.2013 ТОВ «Укрпродакорд ОР» ОСОБА_2 було прийнято на роботу на посаду завідуючої їдальнею. Згідно штатного розпису, який діяв на день звільнення 31.03.2016 ОСОБА_2 , позивачка обіймала посаду завідуючої їдальнею, а тому вона підлягає поновленню саме на посаді завідуючої їдальні.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Таким чином, рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 листопада 2017 року підлягає зміні шляхом зазначення у абзаці третьому резолютивної частини рішення суду замість слів «керівника їдальні» слів «завідуючої їдальні».

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про звернення позивачки до суду з порушенням строків позовної давності зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст. 234 КЗпП України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, і про це зазначено у рішенні суду, що позивачка дізналась про її звільнення в липні 2017 року при розгляді вказаної справи, звернувшись спочатку з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, копію наказу про звільнення не підписувала та не отримувала, трудова книжка також не була видана позивачці. Факт невидачі трудової книжки та неознайомлення позивачки із наказом про звільнення підтвердив у судовому засіданні представник відповідача.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376 п. 3 ч. 1, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродакорд ОР» - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 листопада 2017 року змінити, зазначивши у абзаці третьому резолютивної частини рішення суду замість слів «керівника їдальні» слова «завідуючої їдальні».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:Судді: