Провадження № 22-ц/801/212/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 рокуСправа № 127/25053/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_3, представника скаржника позивача ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5, відповідачки ОСОБА_6, її представника адвоката ОСОБА_7, розглянувши за правилами, встановле-ними для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у від-критому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 міської ради до ОСОБА_6

про визнання спадщини відумерлою,

за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання спадкоєм-цем, визнання права власності на спадкове майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2018 року, ухвалене у примі-щенні суду в м. Вінниці за головування судді Гриневича В.С.,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2017 року ОСОБА_4 міська рада звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_6 про визнання спадщини відумерлою ( т. 1, а. с. 2-4 ). Позов мотивований тим, що 04 листопа-да 2015 року у м. Вінниці помер ОСОБА_8, про що у відділі реєстрації актів ци-вільного стану ОСОБА_4 міського управління юстиції зроблений актовий за-пис про смерть від 05 листопада 2015 року за № 3118. ОСОБА_8 за життя мав у власності квартиру АДРЕСА_1. У вста-новлений законом строк спадщина після смерті ОСОБА_8 ніким не прийнята, у звязку з чим таку спадщину можливо визнати відумерлою. На підставі статей 1270, 1272, 1277, 1299 ЦК України, враховуючи подання ОСОБА_6 в но-таріальну контору заяви про прийняття спадщини, позивач просив суд визнати квартиру АДРЕСА_2 відумерлою спад-щиною та передати її у власність територіальної громади м. Вінниці в особі ОСОБА_4 міської ради ( т. 1, а. с. 2-4 ).

26 квітня 2018 року ОСОБА_6 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області із зустрічним позовом до ОСОБА_4 міської ради про вста-новлення факту, що має юридичне значення, визнання спадкоємцем, визнання права власності на спадкове майно ( т.1, а. с. 98-109 ), посилаючись на те, що недієздатний ОСОБА_8 був одинокою людиною. Позивачка з донькою та чоло-віком проживали за життя з ОСОБА_8 з березня 2007 року однією сімєю про-тягом восьми років, хоча сімейні відносини між ними склалися набагато років раніше. 22 квітня 2016 року ОСОБА_6 звернулася у Третю вінницьку дер-жавну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом в по-рядку четвертої черги, але нотаріус розяснила заявниці необхідність надання рішення суду про її статус члена сімї спадкодавця у звязку з відсутністю доку-ментів про родинні відносини з померлим. ОСОБА_6 наводить факти три-валості знайомства із ОСОБА_8, обставини його життя і здоровя, причини, що спонукали прийняти рішення про спільність проживання в одному помешканні, оскільки він сам жити не міг, потребував стороннього догляду як хвора, недіє-здатна особа. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2007 року позивачка за зустрічним позовом була визнана опікуном ОСОБА_8 ОСОБА_8 час спільного проживання ОСОБА_6, яка знала ОСОБА_8 більше 35 років, вважала його членом своєї сімї і відносини у неї, її родини з помер-лим за його життя були саме сімейними. Як спадкоємиця четвертої черги ОСОБА_9 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 фактичним спільним про-живанням, його належним доглядом, утриманням помешкання в належному стані. ОСОБА_6 просила суд встановити факт проживання її зі спадкодав-цем ОСОБА_8, який помер 04 листопада 2015 року, однією сімєю у період з 01 березня 2007 року до моменту його смерті та визнати її спадкоємицею 4-ї чер-ги; визнати за нею право власності на спадкове майно, що складається з двокім-натної квартири № 62 по вул. А. Первозванного ( колишня Стахурського ), № 72 в м. Вінниці.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 травня 2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_4 міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання спадкоємцем, ви-знання права власності на спадкове майно, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_4 міської ради до ОСОБА_6 про визнання спадщини відумерлою; вимоги ОСОБА_6 за зустрічним позовом обєднані в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4 міської ради ( т. 2, а. с. 65 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 міської ради до ОСОБА_6 про визнання квартири АДРЕСА_3 відумерлою спадщиною та передачу її у власність територіальної гро-мади м. Вінниці в особі ОСОБА_4 міської ради відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання спадкоємцем та визнання права власності на спадкове майно задоволений частково. Встановлений факт проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_8, який помер 04 листопада 2015 року, однією сімєю у період з 01 березня 2007 року до моменту його смерті. Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 В решті зустрічних позовних вимог відмовлено. Судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, залишені за сторонами ( т. 2. а. с. 217 - 228 ).

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, представ-ник ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_5 оскаржує його в апеляційному поряд-ку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву ОСОБА_4 міської ради про визнання спадщини відумерлою, а у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_6 відмовити. Скаржниця вважає оскаржуване рішення ухваленим за невідповідності висновків суду об-ставинам справи, з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_6 була опікуном померлого ОСОБА_8, через це не має права на спадкування належного йому майна. Опі-кун зобовязаний забезпечувати майнові та немайнові права підопічного, здій-снювати його належний догляд, тому ОСОБА_6, проживаючи разом із не-дієздатним ОСОБА_8, виконувала свої прямі обовязки опікуна. Однак суд першої інстанції усі дії, вчинені ОСОБА_6 по догляду за недієздатним, обгрунтував як проживання однією сімєю, що, на думку скаржниці, є помилко-вим ( т. 3, а. с. 1-9 ).

03 грудня 2018 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_6 на апеляційну скаргу представника міської ради, де зазначається, що скарга не підлягає задоволенню, адже рішення суду першої інстанції є законним та об-ґрунтованим, апеляційна скарга - необґрунтована, не відповідає фактичним об-ставинам справи. ОСОБА_6 стверджує про проживання із недієздатним од-нією сімєю, що підтверджується матеріалами справи та спростовує доводи апе-ляційної скарги. Не заперечує подання заяви про прийняття спадщини саме як особа, яка проживала однією сімєю із померлим, оскільки статус опікуна не за-перечує факту створення із ОСОБА_8 однієї сімї. Вважає, що судовим рішен-ням вірно встановлений обєктивний факт проживання однією сімєю із ОСОБА_8 протягом восьми років, що надає право на спадкування його майна з огляду на норми статті 1264 ЦК України ( т. 3, а. с. 40-48 ).

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про лік-відацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних окру-гах» Апеляційний суд Вінницької області ліквідований, утворений Вінницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з міс-цезнаходженням у місті Вінниці. Відповідно до частини пятої статті 31 ЦПК України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невід-кладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

Відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2018 року днем початку роботи Вінницького апеляційного суду визначено 12 листо-пада 2018 року. У звязку з ліквідацією Апеляційного суду Вінницької області справа передана до новоутвореного Вінницького апеляційного суду.

Протоколом від 21 листопада 2018 року автоматизованого розподілу судо-вої справи між суддями визначений новий склад колегії суддів для розгляду да-ної справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційну скаргу учасників справи, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунто-ваність оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є обєктивним, законним, відповідає такій засаді цивільного судочинства як справедливість.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що батьками ОСОБА_8 згідно свідоцтва про народження серії 1-АМ № 071639, виданого повторно 13 березня 2007 року відділом РАЦС ОСОБА_4 міського управління юстиції Вінницької області, були ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ( т. 1. а. с. 117 ). На підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 2007 року серії АВ № 002986 ОСОБА_11 належала на праві приватної власності кооперативна двокімнатна квартира № 62 по вул. А. Пер-возванного ( колишня Стахурського), № 72 у м. Вінниці ( т. 1, а. с. 128 ). 25 лю-того 2001 року ОСОБА_11 померла ( т. 1 а. с. 118 ). Її син ОСОБА_8 неоднора-зово перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному закладі «ОСОБА_4 обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_12». Рішенням Ленінсь-кого районного суду м. Вінниці від 30 вересня 2004 року, яке набуло законної сили 01 листопада 2004 року, ОСОБА_8 визнано недієздатним ( т. 1, а. с. 116 ). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 січня 2007 року ОСОБА_9 було призначено опікуном ОСОБА_8 ( т. 1, а. с. 135 ).

Після оформлення опіки ОСОБА_6 забрала ОСОБА_8 з лікарні, де він знаходився постійно тривалий час, роками, додому. Зокрема, з відповіді на за-пит, наданої КЗ «ОСОБА_4 обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. ОСОБА_12» від 19 квітня 2018 року, підтверджується факт виписки ОСОБА_8 з лікарні 01 березня 2007 року та супроводження його ОСОБА_6 додому ( т. 1, а. с. 189 ). Даний факт також підтверджується довідкою даної лікарні від 01 березня 2007 року № 18 ( т. 1, а. с. 170 ). Станом на 01 березня 2007 року коштів хворого та речей на збережені у ВОПНЛ ім. Ющенка не було, що під-тверджується довідкою лікарні від 01 березня 2007 року ( т. 1, а. с. 134 ). ОСОБА_9 вчинений ряд дій для відновлення особистих документів підопічно-го, оформлення спадкового майна після смерті матері недієздатного. Зокрема, 18 жовтня 2007 року КП «ВООБТІ» на замовлення ОСОБА_6 виготовлено технічний паспорт на квартиру № 62 в житловому будинку № 72 по вул. Ста-хурського в м. Вінниці ( т. 1, а. с. 122 ). На підтвердження вчинення ОСОБА_6 дій щодо реєстрації переходу права власності та виготовлення технічного паспорта на спірну квартиру надані договори-замовлення у КП «ВООБТІ», де замовником вказано ОСОБА_6 ( т. 1, а. с. 125, 127 ). Аналогічні відомості містяться і в матеріалах інвентаризаційної справи № 22907 на обєкт нерухомо-го майна, розташований у АДРЕСА_5. Згідно зі свідоцтвами про право на спадщину за законом від 27 вересня 2007 ро-ку, ОСОБА_8 після смерті матері ОСОБА_11 був спадкоємцем квартири № 62 по вул. Стахурського ( ОСОБА_13 ), № 72 у м. Вінниці та грошових вкла-дів з належними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у ТВБВ № 8672/060 ОСОБА_4 міського відділення № 8672 Ощадбанку ( т. 1, а. с. 119, 120 ).

Згідно довідки МКП «ЖЕК №10» від 16 лютого 2007 року № 86а ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_6 проживав один ( т. 1, а. с. 175 ). З довідок Департаменту адміністративних послуг ОСОБА_4 міської ради від 02 лютого 2018 року №№ 5179, 5180, 5187 про реєстрацію місця проживан-ня особи ОСОБА_6 та ОСОБА_14 з 2009 року зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_15 - з 2016 року ( т. 1, а. с. 65-67 ). З актів від 01 березня та 01 листопада 2007 року, складених сусідами та затверджених МКП «ЖЕК-10» убачається, що ОСОБА_16 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ОСОБА_6 ( т. 1, а. с. 182-184 ). У паспорті ОСОБА_6 міститься відмітка про її реєстрацію за адресою: АДРЕСА_7, а з 06 жовтня 2009 року її місцем реєстрації як місцем проживання значиться: м. Вінниця, вул. Стахурського ( наразі ОСОБА_13 )АДРЕСА_8 ( т. 1, а.с. 44 ).

Відповідно до копії особового рахунку № 190766, виданої 07 лютого 2018 року МКП «ЖЕК № 12», власником квартири АДРЕСА_9 значиться ОСОБА_8 Крім власника в даній квартирі з 06 жовтня 2009 року зареєстровані ОСОБА_6, її донька ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з 21 липня 2016 року. В графі «Родинні стосунки з власником» зазначено «ін-ші» ( т. 1, а. с. 73 ). Аналогічні відомості містяться і в довідках МКП «ЖЕК №12» від 10 квітня, 10 листопада 2015 року, 07 лютого 2018 року № 3326, 9406, 470 ( т. 1, а .с. 74, 181 ).

Згідно довідок МКП «ЖЕК №12» від 13, 21 квітня 2016 року № 2144, 2244 відповідно, а також акту від 20 квітня 2016 року, складеного сусідами і посвід-ченого МКП «ЖЕК № 12», ОСОБА_6 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із ОСОБА_8 по день його смерті; вони вели спільне господарство ( т. 1, а. с. 178, 179 ). З Інформаційної довідки зі спадково-го реєстру від 22 квітня 2016 року убачається, що померлий ОСОБА_8 заповіту не залишив ( т. 1, а. с. 47 ), інших спадкоємців у нього немає.

Після смерті ОСОБА_8 22 квітня 2016 року ОСОБА_6 як особа, яка проживала разом із спадкодавцем, звернулася у Третю вінницьку державну но-таріальну контору з питання прийняття спадщини ( т. 1, а. с. 41 ), проте через відсутність родинних стосунків із спадкодавцем в оформленні спадщини їй від-мовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 міської ради про визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції, керуючись нормами статті 1277 ЦК України, дійшов висновку про недоведеність правомірності заявлених по-зовних вимог, невідповідність їх фактичним обставнам справи.

Частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6, суд пер-шої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 не лише належним чином вико-нувала свої обовязки опікуна ( нею вчинялися дії щодо створення належних побутових умов для підопічного, здійснювався належний догляд за ним, його лікуванням і т. ін. ), але й турбувалася про ОСОБА_8І як про члена своєї сімї. Вона, зокрема, витрачала власні кошти для відновлення документів підопічно-го, організовувала йому святкування дня його народження тощо. ОСОБА_8 проживав спільно зі своїм опікуном та його сімєю, вони мали спільний побут та бюджет, вели спільне домашнє господарство. Відносно наявності взаємних прав та обовязків, то суд зазначив, що обовязків у ОСОБА_8 було значно мен-ше ніж у інших членів його сімї в силу його захворювання. ОСОБА_8 отриму-вав пенсію, проте розпоряджатися нею не міг, тому дані обовязки були покла-дені на опікуна. Крім цього, рішенням Управління соціального захисту населен-ня «Правобережний» від 14 листопада 2014 року ОСОБА_6 призначалася допомога на догляд за утриманцем ОСОБА_8, для нього відповідачкою-пози-вачкою придбавалися речі, що не входять до кола необхідних для у побуті, у квартирі підопічного у 2012 році виконаний ремонт.

Судом першої інстанції детально досліджено та добуто багато обєктивних, беззаперечних доказів того, що відносини у ОСОБА_17 та ОСОБА_8 за його життя вийшли за рамки опікуна-підопічного, мали характер сімейних відносин: проживання в одному помешканні, ведення спільного побуту, виявлення уваги, турботи відносно ОСОБА_8 з урахуванням його потреби у догляді, лікуванні, утриманні саме як щодо члена сімї. Суд, оцінивши в сукупності встановлені фактичні обставини у справі, визнав доведеним спільне проживання відповідач-ки-позивачки з недієздатним ОСОБА_8 однією сімєю з 01 березня 2007 року до моменту його смерті. Відповідно суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 щодо вста-новлення факту, що має юридичне значення, та визнання за нею права власно-сті на спірну квартиру у порядку спадкування, оскільки зі змісту первісного по-зову убачається, що ОСОБА_4 міська рада не визнає право ОСОБА_6 на спадкове майно померлого ОСОБА_8, а саме на двокімнатну квартиру АДРЕСА_10. З огляду на це, суд вважав необхід-ним захистити майнове право ОСОБА_6 шляхом визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно, врахувавши, що вона єдина зверну-лася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_6 про визнання її спадкоємицею четвертої черги, суд першої інстанції зазначив, що в разі надан-ня рішення суду про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини, ОСОБА_6 від-повідно до статті 1264 ЦК України може закликатися до спадкування у четвер-ту чергу. Тобто, в разі надання рішення суду спір про визнання її спадкоємцем 4-ї черги буде відсутній. З огляду на вищевказане, ухвалення судом окремого рішення про визнання ОСОБА_6 спадкоємцем четвертої черги не потребу-ється.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному судовому рішенні. Матеріалами спра-ви, показаннями допитаних судом першої інстанції свідків, зокрема, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 доведено та не оспорюється позивачем-відповіда-чем той факт, що ОСОБА_6 проживала однією сімєю з ОСОБА_8 з берез-ня 2007 року, офіційно зареєструвалася за фактичним місцем проживання 06 жовтня 2009 року і з дати цієї реєстрації до смерті спадкодавця термін спільно-го сімейного проживання становить вісім років.

За змістом статті 1264 ЦК України особи, які відносяться до четвертої черги спадкоємців за законом, повинні проживати зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Сімя створюється не лише на підставі шлюбу, кровного споріднення, а також на інших підставах, не заборо-нених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства ( стат-тя 3 СК України ).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 з питань судової практики розгляду цивільних справ розяснював, що до числа спадкоємців четвертої черги не входять особа, яка хоча й проживала спільно зі спадкодав-цем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене поло-ження поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактич-них шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сімєю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. відати.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка ( чоловік ), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сімї тощо.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеля-ційної скарги не можна визнати обєктивними, достатніми та обгрунтованими для визнання ухваленого судом першої інстанції рішення незаконним, таким, що на задоволення скарги підлягає безумовному скасуванню.

Пунктом першим частини першої статті 374, статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляцій-ної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволен-ня; суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а су-дове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рі-шення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК Украї-ни, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 міської ради залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складений 22 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач: ОСОБА_2

Судді: В.П. Рибчинський

ОСОБА_25