Справа № 214/7451/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 січня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Гринь Н.Г.,

за участю: секретаря судового засідання - Печарник З.І.

позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника позивачів - ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_5 ( в режимі відео конференції),

представника відповідача - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_7, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста", про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста", про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову вказали, що 17 березня 2014 р. о 17-52 год., на перехресті вулиць Скляренка і Куренівської в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобіля "Porsche Panamera Turbo", р/н НОМЕР_3, під керуванням відповідача ОСОБА_5 та автомобіля "Subaru Impreza", р/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_8, у результаті якого автомобіль "Porsche Panamera Turbo", р/н НОМЕР_3, під керуванням відповідача ОСОБА_5 у некерованому стані виїхав на зустрічну смугу, де здійснив наїзд ще на декілька стоячих автомобілів. Як наслідок, від отриманих травм від вказаного ДТП помер пасажир автомобіля "Subaru Impreza", р/н НОМЕР_2 ОСОБА_9, який є сином позивачів у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та рідним братом позивача ОСОБА_3 В результаті чого, позивачам була завдана маральна шкода, яка виражається у тривалих моральних стражданнях, душевних переживаннях, оскільки позивачі втратили близьку людину, опору в їх житті вони були позбавлені душевного спокою та тривалий час не могли організувати своє життя у звичайному режимі. Враховуючи те, що вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19.11.2014 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні ДТП та враховуючи незаконну передачу йому ОСОБА_7, належного останньому на праві власності транспортного засобу автомобіля "Porsche Panamera Turbo", р/н НОМЕР_3, просили суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на їх користь, в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі по 500 000 грн. кожному із позивачів.

Ухвалою суду від 10 серпня 2017 року витребувано докази з Дніпропетровської філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, повні витяги на видані від імені ОСОБА_10, ОСОБА_11 довіреностей, виданих на вказаних осіб ОСОБА_7на право користування та розпорядження автомобілем «Porshe Panamera Turbo» д.н.з. НОМЕР_3.

Позивачі та їх представник у судовому засіданні, кожен окремо, пояснили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві та просили задовольнити позов. Додавши, що ОСОБА_5 автомобіль було передано на незаконних підставах, оскільки лише власник та уповноважені довіреністю особи - ОСОБА_10, ОСОБА_11 могли це зробити по закону, отже власник автомобіля ОСОБА_7 повинен нести солідарну відповідальність із винуватим у ДТП ОСОБА_12 за спричинення позивачам моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, вказавши при цьому, що його цивільна відповідальність, як особи, що керувала транспортним засобом була застрахована, тому обов'язок по відшкодуванню заподіяної потерпілим моральної шкоди має нести також ТзДВ "СК "Наста" в межах ліміту страхової відповідальності. Наголошує на тому, що позивачі були зобов'язані звернутись до страхової компанії для відшкодування шкоди, пов'язаної зі смертю потерпілого, сам відповідач повинен відповідати в межах сум, які не покриває страхова виплата. Також зазначив, що позивачами не надано обґрунтувань та доказів на їх підтвердження щодо завдання їм моральної шкоди, а саме доказів різкого погіршення стану їх здоров'я, порушення нормального укладу життя, не зазначено, які саме додаткові зусилля ними було докладено для організації та нормалізації свого життя. На підставі вказаного вважає, що заявлена до стягнення у позові сума є необґрунтованою та завищеною.

Крім того, вказав про наявність обопільної вини учасників ДТП внаслідок, якої помер родич позивачів, а саме порушення ПДР іншим учасником пригоди - водієм ОСОБА_8, у результаті дій якого виникла небезпечна та аварійна ситуація. Не обґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, на думку ОСОБА_5, є вимоги про стягнення моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_3, яка була сестрою померлого ОСОБА_9, яка не відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, у зв'язку із смертю потерпілого, оскільки за життя проживала окремо й спільним побутом з ОСОБА_9 пов'язана не була. Вказав, що керував автомобілем на законних підставах, оскільки ключі від нього йому передав ОСОБА_13, а ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 він взагалі не знає. Крім того мав посвідчення водія і реєстраційні документи на автомобіль.

Представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що в частині стягнення з ОСОБА_7 грошових коштів на користь позивачів, в рахунок відшкодування моральної шкоди, не згодна, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях, вказавши при цьому, що його вина у спричиненні ДТП в результаті якої помер родич позивачів відсутня, а також він не має нести відповідальність за завдану позивачам моральну шкоду. Зазначила, що посилання позивачів у позові щодо існування трудових відносин між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5, факт перебування останнього у трудових відносинах із ОСОБА_7, на час керування транспортним засобом "Porsche Panamera Turbo", р/н НОМЕР_3 не знайшов свого підтвердження належними доказами, а навпаки був спростований листом Державного центру зайнятості від 26.09.2014 року, зі змісту якого вбачається, що за інформацією Харківського обласного центру зайнятості зареєстрованих трудових договорів у службі зайнятості між фізичною особою ОСОБА_7 та ОСОБА_5 немає. На підставі вказаного просила суд відмовити позивачам у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відносно ОСОБА_7, у повному обсязі.

Представник третьої особи до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не відомі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19.11.2014 року, залишеному без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.04.2015 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України (т.1 а.с. 3-32).

Згідно із вищевказаним вироком, 17 березня 2014 року о 17-52 год. на перехресті вулиць Скляренка і Куренівської в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобіля "Porsche Panamera Turbo", р/н НОМЕР_3, під керуванням відповідача ОСОБА_5 та автомобіля "Subaru Impreza", р/н НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_8, після вказаного зіткнення автомобіль "Porsche Panamera Turbo", р/н НОМЕР_3, під керуванням відповідача ОСОБА_5 у некерованому стані виїхав на зустрічну смугу, де здійснив наїзд ще на декілька стоячих автомобілів, чим порушив п.п 2.3б, 2.9а, г,е п.8.7.3, 8.10, 12.1, 12.4 ПДР України.

Згідно змісту висновку судової автотехнічної експертизи № 4074/14-52 від 07.05.2014 року з технічної точки зору невідповідність дій водія автомобіля «Porshe Panamera Turbo», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_5 вимогам пп. «е», «ґ» п. 8.7.3 та п. 8.10 Правил дорожнього руху України, які полягали у виїзді на перехрестя на сигнал світлофора, що забороняє рух, знаходяться у причинному зв'язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Пасажир автомобіля «Subaru Impreza» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 доставлений до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де помер о 19 годині 01 хвилина. Згідно змісту висновку судово-медичної експертизи № 764/2 від 03.04.2014 року від закритої тупої травми грудної клітки та живота у вигляді перелому кісток тазу, ребер, ушкодження внутрішніх органів грудної клітки та живота, що супроводжувались кровотечею та обумовили розвиток масивної крововтрати, шоку, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди при знаходженні потерпілого в салоні автомобіля, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, при цьому травми грудної клітки і живота знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв'язку зі смертю.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому факт заподіяння смерті ОСОБА_9 винними діями ОСОБА_5 не потребує окремого доказування.

Таким чином, вина ОСОБА_5 у спричиненні ДТП, що перебуває у безпосередньому причинному зв'язку із смертю ОСОБА_9, не підлягає додатковому доведенню в силу ч.6 ст.82 ЦПК України.

За вказаних обставин, посилання відповідача ОСОБА_5 про винуватість у ДТП водія ОСОБА_8 є необґрунтованими, оскільки вони повністю спростовані вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року.

Щодо доводів відповідача ОСОБА_5 про обов'язок відшкодування моральної шкоди третьою особою.

Судом встановлено, що цивільна-правова відповідальність власника автомобіля "Porsche Panamera Turbo", р/н НОМЕР_3 була застрахована ТзДВ "СК"Наста" на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5234622 від 23.07.2013 року.

Однак, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржників договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий При цьому, потерпілі стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Тобто потерпілі, не зобов'язанні звертатись до страхової компанії для відшкодування завданих збитків, а мають право безпосередньо звернутись до особи, що завдала збитків.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, та у постанові № 6-725цс16 від 14.09.2016р.

Щодо доводів позивачів та їх представника про те, що ОСОБА_5 керував транспортним засобом без законних підстав, а отже ОСОБА_7, як особа, яка передала йому транспортний засіб також повинен відшкодовувати їм моральну шкоду солідарно із винним у ДТП, а також те, що ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_7 судом встановлено наступне

Вказані позивачами обставини, на які вони посилаються як на підставу для задоволення позову та стягнення моральної шкоди із ОСОБА_7, вже були предметом дослідження під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 Оболонським районним судом м. Києва, за результатами якого було ухвалено вирок 19.11.2014 року, який набрав законної сили.

Так, вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19.11.2014 року встановлено, що водій ОСОБА_5 керував транспортним засобом автомобілем "Porsche Panamera Turbo", р/н НОМЕР_3, на законних підставах маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, а факт перебування водія ОСОБА_5 в трудових відносинах із ОСОБА_7 на час керування транспортним засобом "Porsche Panamera Turbo", р/н НОМЕР_3 не знайшов свого підтвердження належними доказами, навпаки був спростований листом Державного центру зайнятості від 26.09.2014 року, зі змісту якого вбачається, що за інформацією Харківського обласного центру зайнятості зареєстрованих трудових договорів у службі зайнятості між фізичною особою ОСОБА_7 та ОСОБА_5 немає(а.с. 27).

Крім того відповідно до абз. 1, 2 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди із відповідача ОСОБА_7

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України, а саме: моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи, виникає у чоловіка (дружини), батьків (усиновлювачів), дітей (усиновлених), а також осіб, які проживали з нею однією сім'єю, з моменту смерті цієї особи.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_9, є сином позивачів у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та рідним братом позивача ОСОБА_3.(а.с. 21-23 т.2).

Проте з наданих позивачем ОСОБА_3 пояснень, вона у 2004 році одружилася та проживала окремо від батьків та брата. Крім того дослідженими доказами, що не оспорюються сторонами, судом встановлено, що загиблий у ДТП ОСОБА_9 проживав окремо від батьків та сестри у м. Києві.

Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позову в частині стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_3

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Оскільки судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_5, якого було визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді від 17.03.2014 р., в результаті якої помер ОСОБА_9, який є сином позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1, позивачі при цьому зазнали психологічного та душевного стресу, об'єктивно обумовленого обставинами події, в зв'язку з чим слід визнати наявність, передбачених законом підстав для відшкодування позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 завданої моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації позивачам завданої їм моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Положеннями ст.3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір заподіяної позивачам моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_9 помер, у зв'язку з чим позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як батьки померлого, зазнали тяжких душевних страждань та переживань, перенесли нервовий зрив, погіршився їх стан здоров'я. Померлий ОСОБА_9 був сином позивачів, та у зв'язку з його трагічною загибеллю позивачам була завдано непоправної шкоди, оскільки втрата рідної дитини для батьків є найтяжчим душевним випробуванням.

Суд також враховує той факт, що після скоєння ДТП відповідач ОСОБА_5, не здійснював спроб запропонував відшкодувати шкоду та не відшкодував її.

Виходячи з вищезазначених приписів законодавства суд зазначає, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розмір моральної шкоди, завданої смертю їхнього сина, був визначений у розмірі 500 000,00 грн., який суд вважає обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд задовольняє позовні вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_5 підлягають стягненню судові витрати в сумі 1409 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 4,77,81,82,141 ЦПК України, ст. ст. 23,1166,1167,1168,1187 ЦК Українисуд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_7, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Наста" про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2), на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_5), ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_3, паспорт серії НОМЕР_6) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, по 500 000 (п'ятсот тисяч) грн. 00 коп. кожному.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4), на користь держави судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12.01.2018р.

Суддя Н.Г. Гринь