АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/5887/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року місто Київ

справа № 757/57417/16-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Вербової І.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Цокол Л.І., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 суму грошових коштів у розмірі 67337,42 грн. за невиконання зобов'язань за договором позики №1907 від 05 червня 2010 року та за договором купівлі-продажу та установки металопластикових вікон №05/10 від 05 червня 2010 року, що складається з:

10177,72 грн. - пені;

51816,65 грн. - інфляційних втрат;

5343,05 грн. - 3% річних;

та судовий збір у розмірі 673,38 грн.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2014 року, яке було залишено без змін рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2015 року в частині її позовних вимог до відповідача стягнуто з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 43894,39 грн. заборгованості за договором позики від 05 червня 2010 року та 89891,91 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу та установки металопластикових вікон №05/10 від 05 червня 2010 року.

Вказувала, що на виконання вказаного рішення 25 лютого 2015 року Печерським районним судом міста Києва видано виконавчий лист, який було пред'явлено на виконання до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві та постановою державного виконавця від 29 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа.

Зазначала, що на момент звернення з вказаним позовом до суду відповідачем рішення суду не виконано, а тому відповідно до положень cт.625 ЦК України відповідач повинен відшкодувати їй пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати в розмірі 51816,65 грн., 3% річних в розмірі 5343,05грн. та 640 грн. судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись частково з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарни посилався на те, що на відносини, які виникли між сторонами у даній справі з приводу невиконання рішення суду, не поширює свою дію стаття 625 ЦК України, оскільки такі відносини врегульовані спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про виконавче провадження».

Зазначав, що суд першої інстанції вказаним доводам не надав оцінки.

Вказував, що він погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині застосування судом строку позовної давності.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_3 до Апеляційного суду міста Києва не надійшло.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XIIПрикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2018 року в частині відмови у стягненні пені апелянтом не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2014 року позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та за договором купівлі-продажу та установки вікон задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму заборгованості за договором позики від 05 червня 2010 року у розмірі 43894,39 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму заборгованості за договором купівлі-продажу та установки металопластикових вікон №05/10 від 05 червня 2010 року у розмірі 89891,91 грн.

Розірвано договір купівлі-продажу та установки металопластикових вікон №05/10 від 05 червня 2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 672,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 672,50 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2015 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вказаними рішеннями було встановлено, що відповідно до умов договору позики від 05 червня 2010 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 55616 грн., але повністю суму боргу не провернув та має заборгованість у розмірі 27808 грн.

Також судами встановлено, що 05 червня 2010 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу та установки металопластикових вікон, відповідно до якого ОСОБА_3 сплатила 71743,70 грн., а відповідач зобов'язався поставити та установити 14 металопластикових вікон, проте своє зобов'язання не виконав.

На виконання рішення Апеляційного суду міста Києва, 25 лютого 2015 рокуПечерськимрайонним судом містаКиєва видано виконавчий лист, який було пред'явлено на виконання до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві від 29 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листапро стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 134458,80 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_3 вказувала, що рішення суду відповідачем у добровільному порядку не виконано, а відтак посилаючись на ст.625 ЦК України просила стягнути з останнього пеню за період з 18 листопада 2015 року по 18 листопада 2016 року, 3% річних за період з 03 лютого 2015 року по 18 листопада 2016 року та інфляційні втрати за період з лютого 2015 року по листопад 2016 року.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

У частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 26 грудня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №757/22518/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 134458,80 грн. закінчено, у зв'язку з виконанням рішення суду у повному обсязі.

Виходячи з вищевикладеного, встановивши, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2014 року, яке було залишено без змін рішенням Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до відповідача стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 134458,80 грн. і це рішення виконано лише у грудні 2016 року, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, визначеного цим рішенням суду за період з лютого 2015 року по листопад 2016 року.

Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню 3% річних в розмірі 5343,05 грн. за період з 03 лютого 2015 року по 18 листопада 2016 року, що складається з:

1492,48 грн. - сума 3% річних з суми заборгованості 27808 грн. за договором позики;

3850,57 грн. - сума 3% річних з суми заборгованості 71743,70 грн. за договором купівлі-продажу та установки металопластикових вікон.

Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I / 100 - S) * Q/ DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 51816,65 грн. за період з лютого 2015 року по листопад 2016 року, що складається з:

14474,06 грн. - сума інфляційних втрат з суми заборгованості 27808 грн. за договором позики;

37342,59 грн. - сума інфляційних втрат з суми заборгованості 71743,70 грн. за договором купівлі-продажу та установки металопластикових вікон.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Таким чином законодавство України передбачає обов'язок боржника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду.

В свою чергу, положеннями ч.2 ст.14 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що ст.625 ЦК України не може застосовуватися до грошових зобов'язань відповідача перед позивачами, яке виникло за судовим рішенням та про те, що суд першої інстанції проігнорував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України №6-2759цс15, колегія суддів відхиляє, оскільки невиконане грошове зобов'язання, на яке позивач просив нарахувати інфляційні втрати та 3% річних, є не зобов'язанням за договорами, а трансформованим з цих договорів зобов'язанням, встановленим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2014 року, яке станом на день звернення позивача з даним позовом було не виконане.

До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 19 березня 2018 року у справі №718/2080/17-ц.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 інфляційних втрат та 3% річнихє законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: