АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/202/18 Справа № 205/6766/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №25» Дніпропетровської міської ради, про стягнення матеріальної та моральної шкоди у звязку з залиттям квартири, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з уточненим позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди у звязку з залиттям квартири, мотивуючи тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та постійно у ній проживають, а ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками та постійно проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, яка розташована поверхом вище над їхньою квартирою.

Зазначали, що відповідачі з 2014 року постійно заливають їх квартиру, а саме, 07 серпня 2014 року, 12 серпня 2014 року, 19 травня 2015 року, 22 травня 2015 року, 03 червня 2016 року, 06 червня 2016 року. Актом від 03 червня 2016 року, складеним за результатом обстеження належної їм на праві власності квартири, встановлено сліди залиття, яке, зі слів мешканців цієї квартири, мало місце внаслідок затікання води з квартири 460, розташованої поверхом вище.

Вказували, що внаслідок вказаного залиття їм було завдано майнову шкоду у вигляді пошкодженого майна та витрат, необхідних для проведення ремонту, розмір якої відповідно до висновку від 07 вересня 2016 року, складеного субєктом оціночної діяльності, становить 12.612 грн. 59 коп., та ними понесені витрати на складання висновку у розмірі 4.010 грн., вартості реле напруги у розмірі 407 грн. та труби каналізаційної у розмірі 145 грн.

Посилаючись на те, що відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, починаючи з 2014 року, постійно їх заливають, чим завдають матеріальну та моральну шкоду, що порушує їхні права, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на їх користь у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 17.174 грн., у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 30.000 грн. та стягнути витрати по оплаті судового збору.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року прийнято відмову від позову до ОСОБА_7 і в цій частині провадження по справі закрито (т.1 а.с.215).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційні скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що саме відповідачі повинні відшкодувати, завдані залиттям належної йому квартири, збитки.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.6).

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 (т.1 а.с.27).

Актом обстеження квартири АДРЕСА_3, складеного представниками КП ЖЕП №25 ДМВ 07 серпня 2014 року, встановлено факт залиття даної квартири з вини власників квартири АДРЕСА_4 (т.1 а.с.7).

В листі начальника КП ЖЕП №25 ДМР від 27 серпня 2014 року №354 на імя ОСОБА_2 зазначено, що причиною залиття є необережне відношення до свого сантехнічного обладнання на кухні під мийкою мешканця квартири №460 (вийшла з ладу обвязка під мийкою). Квартиронаймачі квартири АДРЕСА_5 попереджені щодо термінової заміни комплекту змішувача з обвязкою під мийкою (т.1 а.с.8).

Актом обстеження житлового приміщення №210545 від 28 травня 2015 року, складеного за зверненням відповідача ОСОБА_6, було встановлено аварійний стан трубопроводу стояка каналізації в квартирі відповідачів та необхідність проведення ремонтних робіт із проходженням перекриття з квартири 460 до квартири 456 (т.1 а.с.75).

Актом обстеження житлового приміщення №355899 від 19 вересня 2016 року, складеного за зверненням позивача ОСОБА_2, теж встановлено аварійний стан стояка кухонної каналізації та необхідність проведення ремонтних робіт із забезпеченням доступу з квартир 460 та 456. Крім того, зазначено про надання доступу для ремонту стояка за дзвінком (т.1 а.с. 114).

З акту від 03 червня 2016 року, складеного представниками КП ЖЕП №25 ДМР за результатом обстеження квартири АДРЕСА_6, встановлено сліди залиття вказаної квартири, а саме кладової, кухні (т.1 а.с.11).

Відповідно до дефектного акту від 12 липня 2016 року, складеного майстром по ремонту ПП ОСОБА_8, при залитті шассі телевізора водою вийшов з ладу процесор управління. Висновок ремонт даного виробу неможливий у звязку з відсутністю запчастин на вторинному ринку. Необхідно міняти все шассі, що є недоцільним (т.1 а.с.13).

Внаслідок вказаного залиття позивачам було завдано майнову шкоду у вигляді пошкодженого майна та витрат, необхідних для проведення ремонту, розмір якої, відповідно до висновку про оцінку майна від 07 вересня 2016 року, складеного субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9, становить 12.612 грн.59 коп. (т.1 а.с.134-174)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що залиття квартири №456, належної позивачам, мало місце внаслідок зношення та порушення цілісності стояка каналізації, а тому за шкоду, спричинену цим залиттям, повинна відповідати експлуатуюча організація, а не на мешканці квартири поверхом вище.

Однак колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову у звязку з наступним.

За правилом статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому шкоди.

Згідно з частинами чотири, пять статті 319 ЦК України власність зобов'язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 151 ЖК Української РСР та абзацу 5 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 (з наступними змінами), власник зобов'язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Частиною другою статті 1166 ЦК передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов'язок доведення відсутності їх вини в завданні шкоди позивачу.

Як розяснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а)наявність шкоди, б)протиправна поведінка заподіювача шкоди, в)причинний звязок між шкодою та поведінкою заподіювача, г)вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно із частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Дослідивши матеріали справи колегія судів приходить до висновку про доведеність позивачем його позовних вимог.

Так, з відповіді КП ЖЕП №25 ДМР від 27 серпня 2014 року за №354 на звернення позивача ОСОБА_2 вбачається, що причиною залиття квартири послугувало недбайливе ставлення до свого сантехнічного обладнання на кухні під мийкою мешканця квартири №460 по вул.Гідропарковій (т.1 а.с.8).

Колегія суддів наголошує на тому, що власник квартири несе обовязки щодо належного утримання та експлуатації квартири та її складових частин, зокрема сантехнічного обладнання та мережі водовідведення квартири.

Крім того, навіть відсутність безпосереднього доступу відповідача до місця пошкодження труби не спростовує його вини як заподіювача шкоди, як передбачено частиною другою статті 1166 ЦК України.

Відповідно до висновку від 07 вересня 2016 року, складеного субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9, збиток спричинений залиттям квартири становить 12.612 грн.59 коп, з яких 9.633 грн.18 коп. - відновлювальні роботи, 649 грн. - вартість телевізора, 2.330 грн.41 коп. - вартість меблевих фасадів (т.1 а.с.134-174).

Також колегія суддів звертає увагу та те, що між сторонами по справі виникли довготривалі неприязні стосунки саме з приводу неодноразового залиття квартири №456.

Що зокрема підтверджується і рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди (яке набрало законної сили).

З вказаного рішення вбачається, що спірні правовідносини виникли з приводу того, що мешканці квартири №456 самовільно перекрили воду саме у звязку з тим, що мешканці квартири №460 постійно затоплюють їхню квартиру (т.1 а.с.203-208).

Колегія суддів приходить до висновку, що факт залиття квартири позивачів внаслідок протікання з квартири відповідача підтверджений в судовому засіданні, а відповідачі не спростували свою вину у залитті квартири позивачів.

Таким чином, до стягнення у рахунок відшкодування матеріальної шкоди підлягає сума у розмірі 12.612 грн. 59 коп.

Вимоги позивачів щодо стягнення з відповідачів вартості реле напруги на суму 407 грн., труби каналізаційної на суму 145 грн., ксерокопії документів на суму 380 грн., придбання деталей для заміни труби на загальну суму 47 грн. задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження що повязані саме з залиттям квартири.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи із встановлених обставин справи, доведеності позовних вимог, засад розумності, виваженості та справедливості колегія суддів приходить до висновку про можливість стягнення у рахунок відшкодування завданої позивачам моральної шкоди в розмірі 1.000 грн.

У разі задоволення позову витрати, пов'язані з проведенням експертизи, покладаються на відповідача.

Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Таким чином з відповідачів необхідно стягнути 4.000 грн., понесених позивачами на проведення експертизи.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Згідно із положеннями ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та у відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання позову та судовий збір сплачений за подачу апеляційної скарги, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачів по 2.025 грн.87 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №25» Дніпропетровської міської ради, про стягнення матеріальної та моральної шкоди у звязку з залиттям квартири задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 12.612 грн.59 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 3.000 грн., за проведення експертизи 4.000 грн., а всього стягнути 19.612 грн.59 коп.

В решті позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 судові витрати в розмірі по 2.025 грн.87 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_10