12 січня 2018 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за позовною заявою адвоката ОСОБА_1, який діє від імені ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, ,
Адвокат ОСОБА_1, який діє від імені ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.11.2014 року шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 розірвано. При цьому, за рішенням суду з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 800 грн. щомісячно починаючи з 24.07.2014 року і до її повноліття. У позовні заяві ОСОБА_2 стверджує, що вказана сума є недостатньою для утримання дитини, при цьому вказує на те, що дитина хворіє, встановлений діагноз «епілепсія», у звязку з чим необхідні значні фінансові витрати на лікування та реабілітацію, таким чином вказуючи про необхідність збільшення розміру аліментів визначених рішенням суду. Враховуючи вищенаведене, просить збільшити розмір аліментів, що стягується із ОСОБА_3 з 800 грн. до 2000 грн., щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.
Позивач, та її представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. На адресу суду надійшла заява, про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує повністю, просить такі задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що шлюб зареєстрований у виконкомі Сюртівської сільської ради Ужгородського району 10.08.2002 року, актовий запис №11 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано 25.11.2014 року, що підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду по справі № 308/9479/14 від 25.11.2014 року. Згідно вказаного рішення суду з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, стягнуто аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 800 грн., починаючи з 24.07.2014 року і до її повноліття.
До матеріалів справи додано розрахунок заборгованості по аліментам виданого Ужгородським РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області. З даного документа вбачається, що з відповідача по справі щомісячно стягуються аліменти по 800 грн., заборгованість станом на 01.11.2017 року становить 259,80 грн.
Згідно доданої копії постанови державного виконавця про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в ході проведення виконавчих дій стало відомо, що боржник отримує доходи в Відділі освіти Ужгородської РДА.
Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.
Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143 цс 13.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Позивач зазначила, що розмір аліментів, який визначений рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.11.2014 року, що має сплачувати відповідач є недостатнім для утримання та виховання дитини, забезпечення нормального розвитку доньки, її лікування та є меншим за гарантований державою мінімальний розмір, а тому є підстави для збільшення розміру аліментів.
Суд вважає, що після постановлення рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.11.2014 року по справі № 308/9479/14 матеріальний та сімейний стан позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 змінився, оскільки ОСОБА_3 отримує доходи в Відділі освіти Ужгородської РДА, а матеріальний стан ОСОБА_2 змінився через значні інфляційні процеси в Україні, та значне підвищення вартості життя. Таким чином, враховуючи матеріальне та сімейне становище сторін, зміну матеріального та сімейного стану позивача та відповідача, оскільки розмір аліментів, який відповідач має сплачувати згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.11.2014 року менший від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити гармонійний розвиток дитини, а також те, що відповідно до вимог ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, за можливе збільшити розмір аліментів на користь відповідача, стягнуті за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.11.2014 року по справі № 308/9479/14 , з 800 гривень до 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.
Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 289, 354 ЦПК України, ч. 2, 5 ст. 150; ч. 2 ст. 157; ч. 2 ст. 164, ст.ст. 180, 182, 192 Сімейного кодексу України, суд,-
Позовну заяву адвоката ОСОБА_1, який діє від імені ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів - задовольнити.
Змінити розмір аліментів, що встановлений рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.11.2014 року по справі № 308/9479/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визнання права особистої власності, утримуваних з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., починаючи з 24.07.2014 року і до її повноліття щомісячно, встановивши їх в розмірі 2000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Виконавчий лист виданий на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.11.2014 року по справі № 308/9479/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визнання права особистої власності в частині стягнення аліментів відкликати.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 640 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_6