Справа №489/2668/17 15.01.2018
Справа №489/2668/17 Головуючий першої інстанції Тихонова Н.С.
Провадження №22-ц/784/35/18 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Постанова

Іменем України

15 січня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 жовтня 2017 року, ухваленого головуючим суддею Тихоновою Н.С., в приміщенні того ж суду о 13:01 год., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 травня 2015 року Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва, правонаступником якого є відповідач, було прийнято рішення за №45/2 про утримання надміру виплачених сум пенсій, що утворилась внаслідок врахування при обчисленні пенсії довідки №15/06 від 15 червня 2007 року, згідно якого сума переплати, яка підлягає поверненню ОСОБА_2 становила 54 103 грн. 21 коп.

В подальшому, постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року, вищезазначене рішення Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва №45/2 від 20 травня 2015 року скасовано та зобовязано управління повернути позивачу утримані відповідно до цього рішення кошти.

Разом з тим, внаслідок незаконного рішення відповідача на протязі двох років утримувалися кошти із пенсії позивача, що позбавило останнього можливості отримувати необхідне йому лікування, та як наслідок, у звязку із цим, погіршився стан його здоровя.

Посилаючись на те, що такими неправомірними діями відповідача було спричинено моральну шкоду, розмір якої, із урахуванням стану здоров'я, ним оцінено у 50 000 грн., ОСОБА_2 просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області проти задоволення позову заперечував. Зазначав, що позивачем не доведено, що йому була завдана моральна шкода, та не надано до суду доказів, які б свідчили про настання наслідків такої шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області на користь ОСОБА_2 компенсацію моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

В апеляційній скарзі Інгульське обєднане управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу, внаслідок протиправного рішення відповідача, було завдано моральних страждань, в звязку з чим на користь позивача необхідно стягнути компенсацію завданої йому моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом першої інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи вважає вірними, обґрунтованими й законними. Водночас, колегія суддів не погоджується із визначеним районним судом розміром компенсації моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, з 31 жовтня 2009 року ОСОБА_2 перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва, правонаступником якого є відповідач, і йому призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно з розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва від 12 жовтня 2010 року, з 01 вересня 2010 року позивачу було проведено перерахунок пенсії, але, рішенням Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва №45/2 від 20 травня 2015 року було вирішено стягнути з ОСОБА_2 надмірно виплачену пенсію у розмірі 54 103 грн. 21 коп.

В подальшому, постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30 січня 2017 року вищезазначене рішення Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва №45/2 від 20 травня 2015 року скасовано та зобовязано управління повернути позивачу утримані відповідно до цього рішення кошти (а.с.4-5).

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року постанову Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30 січня 2017 року залишено без змін (а.с.6-10).

Звертаючись до суду та обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що внаслідок рішення відповідача, незаконність якого встановлено судовим рішенням, його права було суттєво порушено, у звязку з чим йому було завдано моральних страждань та душевних хвилювань.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що незаконним рішенням відповідача, пов'язаним з утриманням з пенсії позивача сум, останньому завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на підставі ст.56 Конституції України, ст.ст.23,1167,1173 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн.

Так, вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди колегія суддів враховує положення ст.1167 ЦК України, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п.9 постанови від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» про те, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та враховуючи обставини конкретної справи, об'єм порушених прав, ступінь моральних страждань, тривалість порушення права, а також те, що фінансові плани позивача були порушені і він не отримував належні йому до сплати кошти, та з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості колегія суддів вважає, що 1 000 грн. буде достатнім розміром для компенсації заподіяної моральної шкоди. В зв'язку з чим, в цій частині оскаржуване рішення підлягає зміні.

Твердження в апеляційній скарзі про недоведеність заподіяння моральної шкоди, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що органи Пенсійного фонду України не є відповідальними особами за заподіяну моральну шкоду, суперечать положенням чинного законодавства.

Так, ч.2 ст.1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Отже, органи Пенсійного фонду є відповідачами у даній категорії справ на підставі ст.56 Конституції України, ст.ст.23,1167,1173 ЦК України та ст.107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Інші доводи апеляційної скарги не підлягають врахуванню, оскільки висновків суду щодо правових наслідків вирішення спору не спростовують.

Враховуючи викладене, на підставі ст.376 ЦПК України рішення суду в частині визначення розміру відшкодування моральної підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 жовтня 2017 року в частині розміру стягнення моральної шкоди змінити, зменшивши суму стягнення з 5 000 (пять тисяч) грн. до 1 000 (одна тисяча) грн.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В.Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_5

Повний текст судового рішення

складено 17 січня 2018 року