Постанова

Іменем України

8 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 397/1580/15-ц

провадження № 61-4423 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

третя особа - товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 15 липня

2016 року у складі судді Василенка О. М. та рішення апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року у складі суддів: Гуля В. В., Іванової І. В., Сліпченка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що 9 червня 2015 року о 12 год. 45 хв. неповнолітній ОСОБА_5, не маючи права керування транспортним засобом, керуючи мотоциклом марки «Иж-Восход», зіткнувся з належним їй на праві власності автомобілем марки «KIA RIO», реєстраційний номер НОМЕР_1, що знаходився на узбіччі проїзної частини.

Постановами Таращанського районного суду Київської області від 23 та

24 червня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 184 КУпАП за неналежне виконання своїх батьківських обов'язків щодо забезпечення необхідних умов для життя, навчання та виховання неповнолітнього сина ОСОБА_5

Відповідно до акту виконаних робіт № 3А-0001877 від 07 липня 2015 року, складеним публічним акціонерним товариством «Українська автомобільна корпорація «Автосервісна філія «Сфера-Авто», вартість ремонту автомобіля марки «KIA RIO», реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 8 351 грн 32 коп. Зазначену суму, за мінусом франшизи, виплатило товариство з додатковою відповідальністю «Екпрес Страхування» (далі - ТДВ «Екпрес Страхування») на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, програма «Комфорт» № 208.15.2271585 від 7 травня 2015 року.

Ураховуючи, що за умовами договору страхування для отримання страхового відшкодування вона зобов'язана була сплатила додатковий страховий платіж у розмірі 5 077 грн 80 коп., а також на те, що для проведення відновлювального ремонту автомобіля вона змушена була їздити у місто Біла Церква, просила відшкодувати витрати на пальне у розмірі 1 000 грн 00 коп., а всього 6 077 грн

80 коп.

Також просила відшкодувати заподіяну їй моральну шкоду у розмірі 20 000 грн 00 коп., яку обґрунтовувала тим, що внаслідок пошкодження автомобіля, що перебував на гарантії, він утратив товарний вигляд. Крім того, вона зазнала сильних душевних хвилювань у зв'язку з тим, що під час ДТП в салоні автомобіля знаходились її син, невістка та онук.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 15 липня

2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 1 000 грн 00 коп., моральної шкоди -

4 000 грн 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що додатковий страховий платіж у розмірі 5 077 грн 80 коп. позивачем було сплачено за умовами договору добровільного страхування, а не з вини відповідачів. Вважав, що витрати на пальне у розмірі 1 000 грн 00 коп. підлягають стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до частини другої статті 1179 та статті 1188 ЦК України. Внаслідок пошкодження автомобіля ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, на відшкодування якої суд вважав розумним і справедливим стягнути 4 000 грн 00 коп.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року рішення Таращанського районного суду Київської області від 15 липня 2016 року у частині задоволених вимог про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 1 000 грн 00 коп. та моральної шкоди у розмірі 4 000 грн 00 коп. скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не довела необхідності ремонту автомобіля саме у місті Біла Церква, кількості поїздок, реально витраченого пального та, що протиправними діями відповідачів їй була завдана моральна шкода.

У листопаді 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Таращанського районного суду Київської області від 15 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу обґрунтовував тим, що ДТП було вчинене з вини неповнолітнього, а тому його батьки несуть відповідальність за завдану майнову та моральну шкоду. Витрати на пальне у розмірі 1 000 грн 00 коп. страхова компанія не відшкодувала, а тому позивач має право на відшкодування цих витрат. Моральна шкода полягає у тому, що внаслідок пошкодження автомобіля, ОСОБА_1 зазначала сильних душевних хвилювань, крім того душевні страждання були завдані членам її сім'ї - сину, невістці та онуку, які під час ДТП знаходились в автомобілі. Також вказував на те, що суд першої інстанції не допитав потерпілих у ДТП щодо їх душевних хвилювань та, що суд апеляційної інстанції прийняв до розгляду апеляційну скаргу в якій не повно було вказано місце проживання відповідачів, а сама скарга підписана ОСОБА_4, а не ОСОБА_3, як зазначено у рішенні апеляційного суду.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначали, що ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження своїх вимог, її автомобіль зазнав лише дрібних пошкоджень лакофарбового покриття, вартість відновлювальних робіт була повністю відшкодована страховою компанією. Компенсація витрат на пальне повинна була бути включеною до суми страхового відшкодування. Факт заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди не доведений, на місці ДТП її взагалі не було.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України, пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 9 червня 2015 року о 12 год. 45 хв. неповнолітній ОСОБА_5 (не маючи права керування транспортним засобом), керуючи мотоциклом марки «Иж-Восход», допустив наїзд на належний на праві власності ОСОБА_1 автомобіль марки «KIA RIO», реєстраційний номер НОМЕР_1, який знаходився на узбіччі проїзної частини.

Постановами Таращанського районного суду Київської області від 23 та

24 червня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано винними у вчиненні правопорушень передбачених частиною третьою статті 184 КУпАП, а саме неналежного виконання своїх батьківських обов'язків щодо забезпечення необхідних умов для життя, навчання та виховання свого неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який, керуючи мотоциклом марки «Иж-Восход», допустив наїзд на автомобіль марки «KIA RIO», реєстраційний номер НОМЕР_1.

На момент ДТП автомобіль марки «KIA RIO», реєстраційний номер НОМЕР_1, був застрахований за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 208.15.2271585 від 07 травня 2015 року, укладеного між

ОСОБА_1 та ТДВ «Екпрес Страхування». Пунктом 16.1 договору передбачено сплату додаткового страхового платежу у разі настання страхового випадку у розмірі 5 077 грн 80 коп.

ТДВ «Експрес Страхування» платіжним дорученням № 23491 від 23 червня

2015 року перерахувало страхове відшкодування у розмірі 7 301 грн 32 коп. (8 351 грн 32 коп. (вартість ремонту) - 1 050 грн 00 коп. (франшиза).

Ураховуючи, що вартість відновлювального ремонту автомобіля була відшкодована ОСОБА_1 страховою компанією, вона має право на стягнення з винних у ДТП осіб лише майнової шкоди, яка не покрита страховою виплатою, а також на відшкодування моральної шкоди.

Сплата додаткового страхового платежу у разі настання страхового випадку та здійснення страхового відшкодування передбачена умовами договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 208.15.2271585 від 07 травня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТДВ «Екпрес Страхування», а тому правильними є висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для стягнення зазначеної суми з відповідачів, які в силу положень частини другої статті 1179 ЦК України несуть відповідальність за пошкоджений внаслідок ДТП (з вини їх сина) автомобіль позивача.

Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, що була чинною на момент розгляду справи в судах попередніх інстанцій) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції надано правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам та правильно зазначено, що ОСОБА_1 не доведено необхідності проведення ремонту автомобіля у місті Білій Церкві, а також підстав для переміщення автомобіля для його ремонту 11, 21, 30 червня та 22 липня

2015 року з міста Біла Церква до міста Черкаси, та необхідної для цього кількості пального.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК Україниморальна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, наданих у пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Ураховуючи, що внаслідок ДТП, що сталася з вини неповнолітнього сина відповідачів, був пошкоджений належний на праві власності ОСОБА_1 автомобіль, що перебував на гарантії і втратив товарну цінність, що потягло моральні страждання позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування їй моральної шкоди у розмірі 4 000 грн 00 коп., виходячи із засад розумності та справедливості.

Суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув, не надав належної правової оцінки доводам позивача щодо заподіяних їй душевних хвилювань у зв'язку із пошкодженням її майна, у зв'язку із чим дійшов помилкового висновку про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у повному обсязі.

Доводи касаційної скарги щодо наявності підстав для відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 20 000 грн 00 коп. є необґрунтованими, та не відповідають вимогам розумності і справедливості.

Непереконливими також є доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про не урахування судам попередніх інстанцій заподіяних душевних страждань членам сім'ї позивача - сину, невістці та онуку, які на момент ДТП перебували у пошкодженому автомобілі, оскільки зазначені особи не заявляли вимог про відшкодування їм моральної шкоди, і повноважень на представництво їх інтересів в суді ОСОБА_1 не надала.

Посилання у касаційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема не допиту ОСОБА_6, яка в момент ДТП знаходилась у пошкодженому автомобілі, та не з'ясування її морального і душевного стану є безпідставними, оскільки позивач не заявляла клопотань про допит зазначеної особи, при цьому відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП ОСОБА_6, не було предметом позову.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на зазначену норму закону, не можуть бути підставою для скасування рішення апеляційного суду посилання в касаційній сказі на невідповідність апеляційної скарги вимогам процесуального закону, зокрема на те, що в ній не повно зазначено місце проживання відповідачів, а також на те, що скарга підписана ОСОБА_4, а не ОСОБА_3, як зазначено у рішенні апеляційного суду. Такі порушення є формальними і не вплинули на правильність висновків суду, та можуть бути усунені шляхом постановлення ухвали про виправлення описки щодо особи, яка подала апеляційну скаргу.

З огляду на наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди постановлені із дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для їх скасування у цій частині немає. В частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд апеляційної інстанції не визначився із характером завданих позивачу душевних страждань та їх обсягом, не врахував вимоги розумності та справедливості, у зв'язку з чим помилково скасував рішення суду першої інстанції у цій частині.

Відповідно до вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України суд касаційної інстанції при зміні судових рішень змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, з ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею за подання позовної заяви, у розмірі по 243 грн 60 коп. з кожного.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 15 липня 2016 року у незміненій після апеляційного перегляду частині, та рішення апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди залишити без змін.

Рішення апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасувати, залишити в силі у цій частині рішення Таращанського районного суду Київської області від 15 липня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, у розмірі по 243 грн 60 коп. з кожного.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г. І. Усик