Справа №487/3368/18
Провадження №2/489/2155/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу посилаючись на те, що фактично сімейні відносини припинені на протязі останніх півроку у звязку з різними поглядами на життя, при яких продовження сімейних відносин є неможливим. Також просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/3 частки всіх видів доходів, оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у відповідача на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків не має.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач частково заперечує проти заявлених вимог про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/3 частки всіх видів доходів, вважає що дану вимогу позивачем не обґрунтовано, згоден сплачувати аліменти у розмірі ? частки, усіх його доходів але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на те, що позивачка працює головним лікарем у приватній лікарні і її справжній дохід значно більший ніж позивачка зазначає в своєму позові. Крім того, його батьки знаходяться на його утриманні та він виплачує кредит у банку. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу відповідач не заперечує, просить шлюб розірвати.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Шлюб між сторонами зареєстрований 17 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області про що зроблено актовий запис №201 від 17.02.2008 року.

Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ №117944.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Вище викладені вимоги законодавства регламентовані також ст. 112 Сімейного кодексу України.

Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. ОСОБА_6 про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року визначено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

У відповідності з ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу.

Післяшлюбне прізвище позивача визначити як «Федоренко».

Приймаючи до уваги, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, на даний час проживають за однією адресою, причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, позов підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд приходить до наступного.

Відповідно до довідки міської лікарні швидкої медичної допомоги № 1 від 25.03.2018 року, відповідач працює на посаді лікаря анестезіолога, загальна сума доходу за винятком утримань ОСОБА_4 за жовтень 2007 року по березень 2018 року становить 53951,40 грн. (а.с. 15).

Відповідно до довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Санатіо» від 11.05.2018 року за вих № 0000-3, ОСОБА_3 працює на посаді головного лікаря ТОВ «Санатіо», дохід за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року з урахуванням утримань становить 18218,76 грн. (а.с. 16).

Згідно договору оренди квартири від 12.12.2017 року, ОСОБА_3 орендує квартиру АДРЕСА_1. Орендна плата становить 5000 грн. в місяць (а.с. 18).

Відповідач в своєму відзиві на позов зазначив, що на його отриманні перебувають батьки на підтвердження даного факту відповідачем долучено: копію свідоцтва про народження серії ІІІ-ФП № 468608, відповідно до якого ОСОБА_4 є рідним сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8; копію трудової книжки ОСОБА_8 серії БТ-І № 3868567, відповідно до якої ОСОБА_8 перебуває на обліку в центрі зайнятості та отримує допомогу по безробіттю відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 18.09.2017 року; копію трудової книжки ОСОБА_7 серії БТ-І № 4215780, відповідно до якої ОСОБА_7 звільнено з ТОВ «Енерго Південь» за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП з 30.04.2017 року; довідку з МСЕК № 009964, відповідно до якої ОСОБА_8 є інвалідом третьої групи безстроково.

Крім того, відповідачем долучено до матеріалів справи: кредитний договір № 1/3093346 від 30.03.2017 року, укладений між ПАТ «Креді Агріколь банк» та ОСОБА_4, відповідно до якого банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 260700 грн. 00 коп.; графік погашення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів та одержувача аліментів, з урахуванням часткової згоди відповідача сплачувати аліменти у розмірі ? частки усіх його доходів але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп..

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що при подачі позову позивачем не було сплачено судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп..

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 200, 206, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_6 Леонідівни до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 17 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області про що зроблено актовий запис №201 від 17.02.2008 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - розірвати.

Післяшлюбне прізвище позивача визначити як «Федоренко».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з подальшою індексацією, починаючи з 01 червня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1409 гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, кім.6, паспорт серія АВ802931.

Відповідач: ОСОБА_4, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, кім.6, РНКОПП НОМЕР_1.

Суддя Ленінського районного

суду міста ОСОБА_1 Румянцева

Повний текст судового рішення складено «22» грудня 2018 року.