Провадження № 2/219/291/2018
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Брагіної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ОСОБА_1 банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:
Представник позивача до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Разом з тим надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Крім того, відповідач повідомлялася шляхом розміщення оголошення у пресі (газета «Урядовий курєр», випуск № 5 від 10.01.2018 року), однак на виклики через засоби масової інформації до суду відповідач не зявилася.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.
Згідно ст. 627 ЦК України, а також статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168.
Відповідно до п. 1.3 Договору клієнт зобовязався здійснювати оплату послуг банку за проведення операцій за рахунком у розмірі, встановленому тарифами (а.с.10).
Однак, взяті на себе зобов'язання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та сплати суми основного боргу, у розмірі та строки визначені кредитним договором, відповідачем не виконано.
Відповідно до ст.ст. 13, 14 ЦК України цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).
Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач ознайомившись з кредитним договором та його умовами, підписав його та отримав грошові кошти, на момент розгляду справи є дійсним, підписаний відповідачем з метою реального настання прав та обовязків.
Позивач зобовязання за договором виконав повністю. У свою чергу, відповідач користується коштами банку, однак не виконує свої зобовязання перед банком належним чином, не здійснює погашення кредиту, не сплачує проценти за його користування.
Суду не надано достовірних доказів того, що надані позивачем розрахунки заборгованості за договором проведений невірно, є недостовірним або хибним, та не зазначено про існування таких доказів.
Крім того, суду не надано та не зазначено про існування достовірних доказів того, що відповідач звертався до позивача щодо проведення перерахунку суми заборгованості або з претензіями щодо невиконання ним зобовязань.
Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.
Оскільки відповідач істотно порушив вимоги ст.ст. 526, 527,530,1054, 1055 ЦК України, умови договору, не погашав суму кредиту та нараховані відсотки, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, то сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача, а саме: 1 800 грн. 07 коп. - заборгованість за основним боргом; 599 грн. 36 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з положенням п.3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.
Позивачем був наданий звіт щодо розрахунку сум інфляційних витрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором з 17.06.2013 по 8.09.2017, з яким суд погодився та визнав його вірним (а.с.5-6). Суд дійшов висновку про задоволення в цій частині позовних вимог та вважає за необхідне стягнути з відповідача інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості в сумі 476 грн. 69 коп., 3% річних від суми заборгованості у розмірі 100 грн. 59 коп.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не маюь для суду заздалегідь встановленої сили.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державний ОСОБА_1 банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та стягує на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 2 976 грн. 71 коп.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 1 600 грн. (а.с.1).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 77, 78,81, 89,141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 526, 610, 611, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд -
позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державний ОСОБА_1 банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Державний ОСОБА_1 банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» судовий збір в сумі 1600 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Також позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Зачне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя -
ОСОБА_3