Справа № 682/3304/17
Провадження № 2/682/110/2018
РІШЕННЯ
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:
головуючого судді Мацюка Ю.І.,
з участю секретаря Хижавської О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради Славутського району Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог управління Держземагенства у Славутському районі Хмельницької області про визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки,
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просять суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позову заперечили, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність.
Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 направив на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого слідує, що при виготовленні державних актів на право власності на земельні ділянки, спірних питань під час погодження меж земельної ділянки не виникало, що підтверджується даними протоколу встановлення (погодження) зовнішніх меж земельної ділянки на місцевості від 02 вересня 2008 року. Відповідач зазначає, що згідно вказаного протоколу матір позивача ОСОБА_5 будучи суміжним користувачем земельної ділянки, своїм підписом надала згоду на встановлення (погодження) зовнішніх меж спірної земельної ділянки. Крім того зазначає, що позивач ОСОБА_1 не зверталася до органу місцевого самоврядування для вирішення спірного земельного питання, тим самим не дотрималась досудового порядку врегулювання спору.
14 березня 2018 року представником позивача ОСОБА_6 подано до суду заперечення на відзив, у якому зазначено, що протокол встановлення (погодження) зовнішніх меж земельної ділянки на місцевості від 02 вересня 2008 року не є правовстановлюючим документом, на підставі якого відповідач ОСОБА_2 виготовив державні акти на право власності на земельні ділянки. Зазначає, що єдиним доказом того, що сторони могли дійти згоди щодо поділу земельної ділянки є нотаріально посвідчений договір поділу майна або рішення суду. Крім того, згідно рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 липня 2012 року позивач ОСОБА_1 є власником ? частини земельної ділянки загальною площею 0,4187 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташованої в селі Цвітоха вулиця Незалежності, 29 Славутського району Хмельницької області.
Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Славутського району Хмельницької області в судове засідання не зявилася, про причини неявки до суду не повідомила.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог управління Держземагенства у Славутському районі Хмельницької області, ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила, що для встановлення причин накладення спірних земельних ділянок одна на одну, власникам (землекористувачам) спірних земельних ділянок необхідно надати державному кадастровому реєстратору технічну документацію із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки, та проект землеустрою.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їх доводи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Частинами 2 та 3 ст. 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно з ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.
В судовому засіданні обєктивно встановлено, що на підставі рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2012 року № 2214/2936/2012 відповідачу ОСОБА_2 та матері позивача ОСОБА_5 здійснено поділ житлового будинку з надвірними будівлями № 29 по вулиці Незалежності в селі Цвітоха Славутського району Хмельницької області.
За даними копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 жовтня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2155, посвідченого державним нотаріусом Нетішинської державної нотаріальної контори Хмельницької області ОСОБА_9, спадкоємцем ? частки земельної ділянки площею 4187 кв.м., розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Славутського району Хмельницької області, призначеної для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка належала ОСОБА_4, яка померла 15 січня 2006 року, є відповідач ОСОБА_2
Згідно даних копії технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_2, управління Держкомзему у Славутському районі Головного управління Держкомзему у Хмельницькій області погодило розташування земельної ділянки в селі Цвітоха Славутського району Хмельницької області, та вважає за можливе видати ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку. Земельна ділянка передана у приватну власність для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого селянського господарства загального площею 0,2093 га.
За даними копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 174620 від 16 грудня 2008 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1581 га для індивідуального житлового будівництва, яка розташована в селі Цвітоха вулиця Леніна, 29 Славутського району Хмельницької області.
Згідно протоколу встановлення (погодження) зовнішніх меж земельної ділянки на місцевості від 02 вересня 2008 року, спеціалістом МПП «Кадастр» ОСОБА_10 у присутності землекористувача (землевласника) ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 сільської ради Славутського району Хмельницької області ОСОБА_11, представників суміжних землекористувачів (землевласників) ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 проведено встановлення (погодження) на місцевості зовнішніх меж землекористування (землеволодіння). Спірні питання при погодженні (встановленні) меж відсутні, що підтверджується підписами землекористувачів (землевласників) суміжних земельних ділянок.
Згідно копії рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 липня 2014 року № 682/1075/14-ц, за ОСОБА_1 визнано право власності на спадкове майно ? частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,4187 га., що знаходиться в селі Цвітоха вулиця Незалежності (до перейменування Леніна), 29 Славутського району Хмельницької області.
За даними копії технічного паспорта № 107 від 22 серпня 2014 року, ОСОБА_1 є власником ? частини житлового будинку № 29 по вулиці Незалежності в селі Цвітоха Славутського району Хмельницької області.
Згідно листа за вихідним номером Т-3/02-25 від 14 лютого 2018 року, виданого уповноваженою особою ОСОБА_3 сільської ради Славутського району Хмельницької області, за період з липня 2014 року по вересень 2017 року від ОСОБА_1 та ОСОБА_16 ніяких звернень з приводу врегулювання земельного спору по земельній ділянці в селі Цвітоха вулиця Незалежності, 29 Славутського району Хмельницької області, не надходило.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.
Згідно з положеннями ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Положеннями статей 1217, 1218, 1223, 1268 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Судом встановлено, що відповідач, будучи спадкоємцем за законом після смерті своєї матері, прийняв спадщину у встановленому законом порядку, оформив свої спадкові права, та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом посвідчив своє право власності на земельні ділянки шляхом отримання державних актів згідно технічної документації із землеустрою.
Позивач просить визнати недійсними та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 174619 від 16 грудня 2008 року, та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 174620 від 16 грудня 2008 року.
Відповідно до ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; не усунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; конфіскації земельної ділянки; примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; примусове звернення стягнень на земельну ділянку по зобовязаннях власника цієї земельної ділянки; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.12, ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен встановити наявність цього права, чи було таке право порушене, у чому саме полягало порушення та з урахуванням позовних вимог захистити право у спосіб, передбачений цивільним законодавством або у інший спосіб, що встановлений договором або законом.
Відповідно до висновку Верховного Суду України у постанові від 25 грудня 2013 року (справа №6-94цс13) якщо за результатами розгляду справи факту порушення права особи не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову.
Із заявлених позовних вимог слідує, що позивач просить захистити її порушене право у спільній частковій власності шляхом визнання недійсними та скасування державних актів відповідача. При цьому позивачем не зазначено у чому полягає порушення її права у спільній частковій власності, не надано суду доказів порушення її прав у зв'язку із виданням відповідачеві державних актів на право власності на земельні ділянки у 2008 році, а тому підстав для визнання їх недійсними та скасування немає.
За вказаних обставин, суд вважає позовні вимоги позивача ОСОБА_1 безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 1217, 1218, 1223, 1225, 1268 ЦК України, 125, 126, 140, 143, 152, 158 ЗК України,
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Мацюк Ю. І.