Справа № 723/2916/17
Провадження № 2/723/203/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 лютого 2018 року Сторожинецький районний суд

Чернівецької області

в складі головуючої Дячук О.О. при секретарі Яворській М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третьої особи приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними, зазначивши, що 10 жовтня 2006р. приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області, ОСОБА_3, були посвідчені договори дарування, а саме:

житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які знаходиться по вулиці Головній № 29 (на день підписання договору дарування була вул. Головна № 25):

земельної ділянки, яка розташована в с.Нижні Петрівці Сторожинецького району Чернівецької області, загальною площею 0.2500 га., цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

земельної ділянки, яка розташована в с.Нижні Петрівці Сторожинецького району Чернівецької області, загальною площею 0,1437га., цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства;

земельної ділянки, яка розташована в с.Нижні Петрівці Сторожинецького району Чернівецької області, загальною площею 0.3603га., цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства.

Власницею вищевказаного майна була ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка зареєстрована та постійно проживала та й на далі проживає у вищевказаному житловому будинку, утримує його у належному стані та обробляє вищевказані земельні ділянки, здійснює плату за комунальні послуги.

Позивач зазначає, що про існування договорів дарування взагалі не знала до вересня місяця 2017року після того як виник конфлікт з відповідачем в ході якого він сказав, що вона вже не являється власницею вищевказаного майна, що позивач сама відповідачу подарувала майно та її подальше проживання у будинку залежить тільки від відповідача.

Позивач зазначає, що у неї іншого будинку немає, вказаний будинок є єдиним місцем проживання.

Щодо договорів дарування позивач вказує, що у 2006р. відповідач запропонував їй свої послуги по забезпеченню, доглядом за позивачем, та доглядом за господарством. Замість цього він попросив підписати документи, де все належне позивачу майно після її смерті залишиться відповідачеві. Погодившись з попередніми умовами 10.10.2006р. підписала у приватного нотаріуса Сторожинецького району нотаріального округу Чернівецької області документи, тексту якого як зазначає позивач не читала, так як вона не вміє читати українською мовою, вважаючи, що в ньому передбачені попередні домовленості. При цьому нотаріус тих документів в голос їй не зачитувала, але пояснила, щоб вона була спокійна, бо майно лишається надалі у її власності, може продовжувати жити та користуватися майном так як і раніше, відповідач буде доглядати за позивачем, і тільки після смерті останньої відповідач буде власником всього майна. Так позивачу було розяснено нотаріусом румунською мовою, так як позивач володіє тільки румунською мовою. Після чого позивач підписала документи. У приміщенні нотаріуса під час підписання документів були присутні лише вона з нотаріусом, більше нікого не було.

Після підписання документів позивач продовжувала проживати і по даний час проживає у вказаному будинку так як іншого житла у неї не має.

Позивач вважає, що відповідач обманним шляхом змусив її підписати договір дарування, повідомивши її, що необхідно дооформити якісь документи на житловий будинок, для чого необхідно з'явитись до нотаріальної контори та підписати папери. Позивач вказує, що в силу свого похилого віку вона не розуміла, який насправді документ підписала.

Також вона помилилась щодо правової природи правочину. Насправді вона мала намір скласти договір довічного утримання. Адже договір дарування є вкрай невигідним правочином для неї. Оскільки на даний час їй 76 років та вона постійно потребує сторонньої допомоги та підтримки. Зазначає, що відповідач тимчасово перебуває на території Італії з 2005 році по сьогоднішній день.

Позивач зазначає, що приватний нотаріус не пояснила, наслідки й істотні умови угоди, зокрема, у випадку якщо договір укладає літня людина, вона роз'яснює зміст угоди. При укладенні договору дарування нотаріус зобов'язаний роз'яснити безоплатність договору та наслідки переходу права власності. Стверджує, що приватний нотаріус не діяв відповідно до інструкції про проведення нотаріальних дій. Під час укладання договору «дарування» не був присутній відповідач або хтось інший, який би діяв в його інтересах.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить винести рішення, яким визнати недійсними договори дарування від 10.10.2006року житлового будинку по вул..Головній,29, в с.Нижні Петрівці, Сторожинецького району, Чернівецької області та земельних ділянок в с.Нижні Петрівці, Сторожинецького району, Чернівецької області, посвідченими приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3. Визнати за нею право власності на вказане майно. Стягнути з відповідача на її користь витрати у звязку з розглядом справи.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, із поштового повідомлення вбачається, що конверт повернуто у звязку з тим, що адресат ОСОБА_2 за заначеною адресою не проживає. Із довідки адресно-довідкової роботи ГУДМС України у Чернівецькій області вбачається, що місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою с.Н.Петрівці, Сторожинецького району, Чернівецької області. Судом було розміщено оголошення на веб-сайті Сторожинецького районного суду Чернівецької області про дату та час розгляду вказаної справи.

Третя особа приватний нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, надала суду лист у якому просить справу розглянути без її участі.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наданих позивачем матеріалів та винести заочне рішення по справі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, виходячи із встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин суд вважає необхідним позов ОСОБА_1 задовольнити повністю з наступних підстав.

В судовому засіданні судом встановлено, що 10 жовтня 2006року позивачкою укладено договір дарування житлового будинку, який знаходиться за адресою вул..Головній, 29, в с.Нижні Петрівці, Сторожинецького району, Чернівецької області, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 вказаний будинок. Та було укладено договори дарування земельних ділянок: земельної ділянки, яка розташована в с. Нижні Петрівці Сторожинецького району Чернівецької області, загальною площею 0,2500 га., цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; земельної ділянки, яка розташована в с.Нижні Петрівці Сторожинецького району Чернівецької області, загальною площею 0.1437га., цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства; земельної ділянки, яка розташована в с.Нижні Петрівці Сторожинецького району Чернівецької області, загальною площею 0,3603га., цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства.

Власницею вищевказаного майна була ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка зареєстрована та постійно проживала та й на далі проживає у вищевказаному житловому будинку, утримує його у належному стані та обробляє вищевказані земельні ділянки, здійснює плату за комунальні послуги, іншого майна немає, вказаний будинок є єдиним місцем проживання.

З довідки №1890 від 09.10.2017р. виконкому Нижньопетрівецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області вбачається, що ОСОБА_1, 15.06.1941р.н. зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач є людиною похилого віку, потребує допомоги та догляду, у неї вказаний будинок це єдине майно, вона є юридично не освідченою, не володіє українською мовою, а отже не могла вичитати договір дарування.

Вказаний вище договір позивачка не вичитувала, та зрозумівши, що вона уклала договір довічного утримання, підписала його.

Згідно із ч. 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

З роз'яснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Отже, укладення удаваного правочину само по собі не спричиняє недійсності правочину, оскільки згідно з ч. 2 ст. 235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Так, у справі № 6-11872 св 11 касаційний суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог щодо визнання договору дарування недійсним, виходив із того, що позивач, який є особою похилого віку, укладаючи договір, мав на меті отримати від відповідача необхідну допомогу та догляд і не мав наміру дарувати будинок сторонній людині, що свідчить про укладення договору під впливом помилки.

Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій у справі № 623652 св 13, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ дійшов висновку про те, що, укладаючи договір дарування будинку, чоловік позивачки помилявся стосовно обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо правової природи цього правочину, прав та обовязків сторін, оскільки вважав цей правочин договором довічного утримання, відповідно до умов якого друга його сторона зобовязувалась здійснювати постійний догляд та утримання, а право розпорядження нерухомим майном перейшло б до відповідача лише після смерті позивачки та її чоловіка. Крім того, суд посилався й на те, що фактичної передачі житлового будинку не відбулось, ключі від будинку позивачка та її чоловік після укладення спірного договору обдарованому не передавали, а позивачка продовжує проживати в ньому та самостійно сплачувати за комунальні послуги.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Представник позивачки суду пояснив, що позивачка довідалась про порушення свого права у вересні 2017року, а саме, коли відповідач ОСОБА_2 їй заявив, що вказаний будинок є його майном.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.28 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» до окремих видів вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, встановлено спеціальну позовну давність (частини третя, четверта статті 258 ЦК ).

Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ЦК встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними (частини друга, третя статті 261 ЦК

Судом встановлено, що укладаючи оспорюваний договір, ОСОБА_1 вважала, що вчиняє договір відповідно до якого ОСОБА_2 буде здійснювати за нею догляд. Вказане підтверджується тим фактом, що ОСОБА_1 сплачує і комунальні послуги, утримує будинок, проживає там і завжди проживала без відповідача.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному будинку після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, оплачувати за комунальні послуги, вона помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про визнання договору недійсним, підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися вимоги, зазначала що укладаючи оспорюваний договір, вважала, що ОСОБА_2 буде надаватися догляд та матеріальна допомога.

Отже, похилий вік ОСОБА_1 та потреба у звязку з цим у сторонній допомозі, наявність у позивача спірного житла як єдиного та продовження позивачкою проживати в будинку, щопо вул..Головній,29 (на день підписання договору дарування була вул..Головна,25), в с.Нижні Петрівці, Сторожинецького району, Чернівецької області, після укладення договору дарування свідчать про неправильне сприйняття стороною істотних умов угоди, зокрема, щодо юридичної природи правочину, прав та обов'язків сторін за цим договором, оскільки вважала такий правочин договором довічного утримання що вплинуло на волевиявлення.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81,141, 263-265, 280-282 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", на підставі ст. ст.ст. 203, 216, 229, 235, 257-258, 261, 717-719 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними - задовольнити частково.

Визнати договір дарування житлового будинку по вул..Головній,29 (на день підписання договору дарування була вул..Головна,25), в с.Нижні Петрівці, Сторожинецького району, Чернівецької області укладений 10.10.2006року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, від імені якого за довіреністю діяла ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3 недійсним.

Визнати договір дарування земельної ділянки, яка розташована в с.Нижні Петрівці Сторожинецького району Чернівецької області, загальною площею 0,2500 га., цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:002:0022, укладений 10.10.2006року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, від імені якого за довіреністю діяла ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3 недійсним.

Визнати договір дарування земельної ділянки, яка розташована в с.Нижні Петрівці Сторожинецького району Чернівецької області, загальною площею 0.5040га., цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:002:0023, :02:002:0024 укладений 10.10.2006року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, від імені якого за довіреністю діяла ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_3 недійсним.

В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2, 20.11.1986р.н., НОМЕР_1, жит. ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, 15.06.1941р.н. жит. ІНФОРМАЦІЯ_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1280.00гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Чернівецької області через протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 06 березня 2018року.

СУДДЯ: