ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5491/16-ц
Провадження № 2/210/476/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"10" січня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Реви К.В.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, визначення порядку користування квартирою та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищевказаним позовом звернулася позивач ОСОБА_2, котрий в подальшому 27 жовтня 2017 року нею було уточнено, та вмотивовано тим, що вона є власником 1/2 частини квартири №28, розташованої в будинку №12 по вулиці Степана Тільги (до перейменування, - «Революційна») в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, 1/2 частини гаражу №12 по вулиці Ветеранів Праці в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, які належать їй на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 14 лютого 2006 року державним нотаріусом ОСОБА_5 після смерті її матері, - ОСОБА_6.

Вказує на те, що власником другої частини спадкового майна її матері є її брат, - ОСОБА_7, на підставі отриманих Свідоцтв про право на спадщину за законом. 21 вересня 2006 року відповідні права власності на належну їй частку нерухомого майна були зареєстровані в КП ДОР «Криворізьке БТІ». Користування належним їй нерухомим майном доводилося вирішувати через суд, оскільки її брат, - ОСОБА_7 заперечував проти вселення її у квартиру №28, розташовану у будинку №12 по вулиці Степана Тільги в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, де вона є власником 1/2 частини квартири. Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2011 року, у справі №2-2022/11/0408, за її позовом до ОСОБА_7 про усунення порушення права власності, було вирішено не чинити перешкоди у користуванні квартирою, гаражем та вселити її до квартири №28, розташованої у будинку №12 по вулиці Революційній (на теперішній час, - «Степана Тільги») в місті Кривому Розі Дніпропетровської області. На підставі отриманих та предявлених виконавчих листів Дзержинським відділом ДВС були відкриті та виконані виконавчі провадження: №32256285 від 19 квітня 2012 року про зобовязання ОСОБА_7 не чинити перешкоди їй у користуванні квартирою №28, розташованої у будинку №12 по вулиці Революційній (на теперішній час, - «Степана Тільги») в місті Кривому Розі Дніпропетровської області; №32253970 від 19 квітня 2012 року про вселення її до вищезгаданої квартири; №32255246 від 19 квітня 2012 року про зобовязання ОСОБА_7 не чинити перешкоди їй у користуванні гаражем №12 по вулиці Ветеранів Праці в місті Кривому Розі Дніпропетровської області. Згодом, після вселення за допомогою працівників Дзержинського відділу ДВС, її брат ОСОБА_7, знову змінив вхідні замки як у квартирі, так і в гаражі, тим самим знову позбавив її доступу до квартири та порушив її право користування нерухомістю, яка їй належить на праві спільної часткової власності. 11 грудня 2012 року її брат ОСОБА_7 помер. У відповідності до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, новим власником 1/2 квартири №28, розташованої в будинку №12 по вулиці Степана Тільги (до перейменування, - «Революційна») в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, став ОСОБА_4, син покійного ОСОБА_7, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 червня 2016 року Другою Криворізькою Державною нотаріальною конторою. На цей час відповідач зареєстрований та постійно мешкає у спірній квартирі, що підтверджується довідкою за №579/1 від 07 грудня 2016 року, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної у місті ОСОБА_1 Ріг ради.

Зазначає, що вона не може потрапити до своєї квартири, оскільки ключі, які в неї наявні, не підходять до замків цієї квартири. Її візити до місця розташування квартири та намагання зустрітися з відповідачем повністю ігноруються. Також вона не може потрапити і до спірного гаражу, оскільки ключі, які в неї є, не підходять до замків гаражу, замки змінені вкотре. Її візити до місця розташування гаражу та намагання зустрітися з відповідачем повністю ігноруються, тим самим порушується та обмежується її право власності. Поведінка відповідача свідчить про те, що він нехтує її правом власності, як співвласника квартири, гаражу та фактично не визнає та обмежує її право власності на частину квартири та гаражу оскільки саме він перешкоджає доступу до квартири, гаражу та чинить перешкоди у користуванні належним їй майном. Відповідач уникає зустрічей із нею, телефонний зв'язок, чи будь-який інший зв'язок з ним відсутній. Вважає, що вона має право на визначення порядку володіння та користування належним їй майном. Але такої домовленості між ними нема. Відповідач уникає від укладання домовленості про порядок користування спільним майном. Фактичні обставини, та одноосібний режим користування спільним майном з боку відповідача, ухиляння від поваги та дотримання права іншого співвласника майна, змусило її звернутися за захистом та поновленням свого права власності до суду.

Посилається на ті обставини, що вказаними діями та поведінкою відповідача їй завдано моральної шкоди. Все це вже не однократно змушувало її, звертатись за захистом своїх прав до суду, призводить до необхідності докладати додаткових зусиль для нормалізації ситуації в поновленні своїх прав, що призводить до порушення звичного способу життя, емоційного переживання та психологічного навантаження, що призвело до різкого погіршення її здоровя. Розмір відшкодування за завдану моральну шкоду вона оцінює в 30000,00 гривень.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_2 просить задовольнити її уточнені позовні вимоги.

Будучи присутніми у судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 (довіреність від 07 грудня 2016 року, термін дії, до 07 грудня 2019 року (а.с.37), кожен окремо надали пояснення в обґрунтування уточненого позову, підтримали його у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у ньому, просили суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник до зали суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від відповідача до суду 11 вересня 2017 року надійшла заява про визнання позовних вимог, в котрій останній також просив суд розглядати справу за його відсутності, наслідки визнання позову його зрозумілі (а.с.92).

Вислухавши пояснення позивача, її представника, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.41 Конституції України, та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

З наявних у справі письмових матеріалів, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_2 (а.с.3) є власником 1/2 частини квартири №28, розташованої в будинку №12 по вулиці Степана Тільги (до перейменування, - «Революційна») в місті Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.6, 7), 1/2 частини гаражу №12 по вулиці Ветеранів Праці в місті Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.124), які належать їй на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 14 лютого 2006 року державним нотаріусом ОСОБА_5 після смерті її матері, - ОСОБА_6 (а.с.4, 8).

Власником другої частини спадкового майна матері позивача був її брат, - ОСОБА_7, на підставі отриманих Свідоцтв про право на спадщину за законом.

21 вересня 2006 року відповідні права власності на належну позивачеві частку нерухомого майна були зареєстровані в КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с.5, 9).

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2011 року, у справі №2-2022/11/0408, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про усунення порушення права власності, було вирішено не чинити перешкоди у користуванні квартирою, гаражем та вселити ОСОБА_2 до квартири №28, розташованої у будинку №12 по вулиці Революційній (на теперішній час, - «Степана Тільги») в місті Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.10-12).

На підставі отриманих та предявлених виконавчих листів (а.с.13, 14) Дзержинським відділом ДВС були відкриті та виконані виконавчі провадження: №32256285 від 19 квітня 2012 року про зобовязання ОСОБА_7 не чинити перешкоди їй у користуванні квартирою №28, розташованої у будинку №12 по вулиці Революційній (на теперішній час, - «Степана Тільги») в місті Кривому Розі Дніпропетровської області; №32253970 від 19 квітня 2012 року про вселення її до вищезгаданої квартири; №32255246 від 19 квітня 2012 року про зобовязання ОСОБА_7 не чинити перешкоди їй у користуванні гаражем №12 по вулиці Ветеранів Праці в місті Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.15-17).

З пояснень позивача судом встановлено, що після вселення за допомогою працівників Дзержинського відділу ДВС (а.с.19), брат позивача, ОСОБА_7, знову змінив вхідні замки як у квартирі, так і в гаражі, що не заперечувалося і відповідачем при розгляді справи.

11 грудня 2012 року брат позивача, ОСОБА_7 помер. У відповідності до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, новим власником 1/2 квартири №28, розташованої в будинку №12 по вулиці Степана Тільги (до перейменування, - «Революційна») в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, став ОСОБА_4, син покійного ОСОБА_7, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 червня 2016 року Другою Криворізькою Державною нотаріальною конторою (а.с.20-22, 42-45).

На цей час відповідач зареєстрований та постійно мешкає у спірній квартирі, що підтверджується довідкою за №579/1 від 07 грудня 2016 року, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної у місті ОСОБА_1 Ріг ради (а.с.23).

З пояснень позивача, наданих у судовому засіданні також встановлено, що вона і на теперішній час не може потрапити до своєї квартири, оскільки ключі, які в неї наявні, не підходять до замків цієї квартири. Також вона не може потрапити і до спірного гаражу, оскільки ключі, які в неї є, не підходять до замків гаражу. Її візити до місця розташування квартири, гаражу та намагання зустрітися з відповідачем повністю ігноруються.

Згідно наявної в матеріалах справи копії звіту про оцінку майна, ринкова вартість двокімнатної квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Революційна (на теперішній час, - «Степана Тільги»), буд.№12, кв.№28, станом на 12 вересня 2006 року, становить 18000,00 доларів США (а.с.51-81).

Згідно ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до п.33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч.3 ст.319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Згідно ч.2 ст.358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Однак, судом встановлено, що така домовленість між сторонами відсутня.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі викладеного, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за можливе задовольнити уточнені позовні вимоги ОСОБА_2, та усунути їй перешкоди у користуванні квартирою №28, яка розташована у будинку №12 по вулиці Степана Тільги (до перейменування, - «Революційна») у місті Кривому Розі Дніпропетровської області шляхом її вселення до неї, визначити порядок користування вказаною квартирою, виділивши ОСОБА_2 у користування кімнату площею 12,90кв.м. (відмічена на поверховому плані квартири під №3), ОСОБА_4 залишити у користування кімнату, площею 19,30кв.м. (відмічена на поверховому плані квартири №3), інші приміщення залишити у загальному користуванні, та усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні шлакоблочним гаражем №12, який розташований по вулиці Ветеранів Праці, будинок №56 у місті Кривому Розі Дніпропетровської області шляхом надання до нього доступу, а саме передачі ключа від нього, та зобовязати ОСОБА_4 не чинити їй перешкоди у користуванні гаражем.

Що стосується уточнених позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода у відповідності до законодавства України може полягати у порушенні права власності.

Обставини даної справи вказують що на протязі тривалого часу, право власності позивача на квартиру та гараж, в аспекті права користування, порушуються родиною відповідача вже в спадковій формі. Своїми неправомірними діями відповідач порушує майнові права позивача. Все це не однократно змушувало позивача, звертатись за захистом своїх прав до суду, призводить до необхідності докладати додаткових зусиль для нормалізації ситуації в поновленні своїх прав, що призводить до порушення звичного способу життя, емоційного переживань та психологічного навантаження, що призвело до різкого погіршення її здоровя. На підтвердження нанесення відповідачем позивачу моральної шкоди суду надано довідку про різке погіршення здоров'я позивача в період судового спору. На підтвердження стану здоровя надано квитанції придбання ліків та лікарських засобів.

Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Враховуючи обставини справи, суд вважає заявлений позивачем розмір моральної шкоди завищеним, та стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди, - 3000,00 гривень.

Таким чином, уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.3, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 358 ЦК України, ст.ст.141, 259, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, визначення порядку користування квартирою та стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою №28, яка розташована у будинку №12 по вулиці Степана Тільги (до перейменування, - «Революційна») у місті Кривому Розі Дніпропетровської області шляхом її вселення до неї.

Визначити порядок користування квартирою №28, яка розташована у будинку №12 по вулиці Степана Тільги (до перейменування, - «Революційна») у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, виділивши ОСОБА_2 у користування кімнату площею 12,90кв.м. (відмічена на поверховому плані квартири під №3), ОСОБА_4 залишити у користування кімнату, площею 19,30кв.м. (відмічена на поверховому плані квартири №3), інші приміщення залишити у загальному користуванні.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні шлакоблочним гаражем №12, який розташований по вулиці Ветеранів Праці, будинок №56 у місті Кривому Розі Дніпропетровської області шляхом надання до нього доступу, а саме передачі ключа від нього, та зобовязати ОСОБА_4 не чинити їй перешкоди у користуванні гаражем.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 гривень (три тисячі гривень 00 коп.), та в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 3342,40 гривні (три тисячі триста сорок дві гривні 40 коп.), а всього 6342,40 гривні (шість тисяч триста сорок дві гривні 40 коп.).

В іншій частині уточнених позовних вимог, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 15 січня 2018 року.

Суддя: Н. Ю. Вікторович