Дата документу 22.12.2018 Справа № 335/3494/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 335/3494/18

Провадження №22-ц/807/903/18

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Бєлки В.Ю., Дашковської А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року в складі судді Калюжної В.В. в справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації,

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2018 року КП «Водоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 та користуються послугами КП «Водоканал». Проте, оплату за послуги здійснюють не в повному обсязі, у зв'язку із чим утворилась заборгованість за період з 01.10.2014 по 30.09.2017 в сумі 8211,95 грн.

Позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_2, ОСОБА_1, однак у видачі судового наказу було судом відмовлено.

Враховуючи зазначене та посилаючись на ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 11, 526 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_1 солідарно борг у розмірі 8 211, 95 грн. за спожиту воду і послуги каналізації на користь КП «Водоканал», а також судові витрати у розмірі 1 762, 00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Водоканал» суму заборгованості за спожиту воду і послуги каналізації за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року у розмірі 6 216 (шість тисяч двісті шістнадцять) гривень 88 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) гривня 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) гривня 00 копійок.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь КП «Водоканал» суми заборгованості за спожиту воду і послуги каналізації за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року у розмірі 6 216, 88 грн., а також стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Водоканал» витрат по сплаті судового збору в розмірі 881 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити КП «Водоканал» у стягненні солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 заборгованості за спожиту воду і послуги каналізації, а також стягненні з ОСОБА_1 на користь КП «Водоканл» витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 пенсіонер, інвалід другої групи з захворюванням опорно-рухового апарату, потребує постійного лікування. Весь час намагається сплачувати скільки може за спожиту воду, але платежі зараховуються за борги минулих періодів. Суд не враховував ступінь її вини і неправомірно наклав стягнення саме солідарно з ОСОБА_2 сум заборгованості. Крім того, суд неправомірно стягнув з неї витрати по сплаті судового збору, оскільки вона є інвалідом другої групи (а.с. 36-39).

КП «Водоканал» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства, зменшення розміру заборгованості за комунальні послуги в зв'язку з матеріальним становищем боржника не передбачено. Крім того, згідно з вимогами ст. 541 ЦК України, ст.. 64 ЖК УРСР, відповідачі несуть солідарну відповідальність за зобов'язанням (а.с. 54-64).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач не здійснював оплату за послуги водопостачання та водовідведення, а тому в позивача наявні правові підстави для стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок несплати за надані послуги, а саме в межах строку позовної давності на суму 6216,88 гривень за період січень 2015 р.- вересень 2017 р.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, та є споживачами послуг водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем КП «Водоканал» (а.с. 8-10, 13).

КП «Водоканал», надавши розрахунок заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1, просить стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 8 211, 95 грн.

Відносини учасників спору регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

За визначенням, наданим у статті 1 цього Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно із приписами ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з пунктом 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць; оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №546 від 28 жовтня 1999 року "Про порядок оплати послуг за водоспоживання і водовідведення" збір абонентної платні з населення за водокористування і водовідведення проводиться окремо від інших комунальних послуг.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в повному обсязі, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1, за період з 01.10.2014 р. по 30.09.2017 р. становить 6 619, 10 грн.; станом на 01.10.2014 р. заборгованість вже була 2 019, 93 грн. Сплачено з 01.10.2014 р. по 30.09.2017 р. 2050, 00 грн. (оплата враховується в погашення заборгованості до 01.10.2014 р.). Субсидія з 01.10.2014 р. по 30.09.2017 р. становить 427, 08 грн. (оплата враховується в рахунок погашення заборгованості за період з 01.10.2014 року по 30.09.2017 року).

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість у розмірі 2 019, 93 грн. виникла не у період з 01.10.2014 року по 30.09.2017 року, а вже існувала станом на 01.10.2014 р.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що заборгованість у розмірі 2 019, 93 грн. виходить за межі періоду, яким охоплюються позовні вимоги та не підлягає стягненню з відповідачів в цій справі.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 заявила про застосування строків позовної давності (а.с. 19).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Переривання перебігу позовної давності визначається ст.264 ЦК України.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.10.2014 року по 30.09.2017 року.

З зазначеним позовом КП «Водоканал» звернулось до суду 29.03.2018 року

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 8211,95 гривень, яка виникла за період з 01.10.2014 року по 30.09.2017 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2018 року відмовлено у видачі судового наказу.

Таким чином, КП «Водоканал», звернувшись в січні 2018 року до суду з вищезазначеною заявою про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перервало строк позовної давності.

Отже, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року не підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до розрахунку КП «Водоканал», заборгованість за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року становить 402, 22 грн. ( 136, 48 + 133, 22 + 132, 52).

Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року.

Відповідно до наданого розрахунку, за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року нараховано заборгованість у розмірі 6 216, 88 грн. (6 619, 10 - 402, 22).

Проте, судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1, за період з 10.2015 р. по 02.2016 року та за період з 10.2016 року по 03.2017 року була нарахована субсидія у розмірі 427, 08 грн.

До того ж, КП «Водоканал» в позовній заяві просило стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 8 211, 95 грн., до якої не входить субсидія у розмірі 427, 08 грн. (2019, 93 + 6 619, 10 - 427, 08 = 8 211, 95).

На зазначене суд першої інстанції не звернув уваги.

Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року в розмірі 5 789, 80 грн. (6 216, 88 - 427, 08).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року необхідно змінити, стягнувши з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь КП «Водоканал» суму заборгованості за спожиту воду і послуги каналізації за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року у розмірі 5 789, 80 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для солідарного стягнення заборгованості є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів в цій справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п 9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України.

Відповідно до частини 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до копії Довідки до акта огляду МСЕК від 11.06.2012 року, серія АД № 186661, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є інвалідом IІгрупи безстроково (а.с. 20, 38).

Таким чином, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Проте, суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та безпідставно стягнув судовий збір з ОСОБА_1, яка є інвалідом IІ групи та відповідно до Закону України "Про судовий збір" відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи вимоги пропорційності та часткове задоволення позову в розмірі 5 789, 80 грн., необхідно компенсувати КП «Водоканал» за рахунок держави судовий збір в розмірі 625, 51 грн., сплачений за подання позовної заяви, а також стягнути з ОСОБА_2 на корсить КП «Водоканал» судовий збір в розмірі 625, 51 грн., сплачений за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2018 року змінити.

Прийняти постанову, якою стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь Комунального підприємства «Водоканал» суму заборгованості за спожиту воду і послуги каналізації за період з 01.01.2015 року по 30.09.2017 року у розмірі 5 789, 80 грн. (п'ять тисяч вісімдесят дев'ять грн., 80 коп.).

Компенсувати Комунальному підприємству «Водоканал» судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 625, 51 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_1 за рахунок державиу порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Водоканал» судовий збір в розмірі 625, 51 грн., сплачений за подання позовної заяви.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка