Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3217/17

номер провадження 2/695/273/18

15 січня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участі секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Зорівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, про набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Зорівської сільської ради Золотоніського району про набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Вимоги вказаної позовної заяви мотивовані тим, що в 2001 році позивач та ОСОБА_2 домовились укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: вул. Ковбів, 4 у с. Зорівка Золотоніського району Черкаської області. Кошти за вказаний будинок ОСОБА_2 отримав та зобовязувався перед позивачем належним чином оформити його право власності на нього. В подальшому ОСОБА_2, отримавши кошти від позивача, зник, жодних звязків із ОСОБА_1 не підтримує, а останньому його місце знаходження невідоме. В той же час позивач та його сімя з 2001 року проживає у вказаному будинку, здійснює догляд за ним та відкрито ним користується як своїм власним. Починаючи з 2001 року по даний час відповідач не цікавиться та не утримує дане майно, всі витрати по утриманні даного будинку здійснює позивач та його сімя, відповідач жодного разу не відвідував вказаний будинок, та , на думку позивача, вчиняє всі дії, які підтверджують відмову від права власності на будинковолодіння. Враховуючи вказане, а також той факт, що позивач добросовісно володіє вказаним майном, а тому, на його думку, в силу норм ст. 344 ЦПК України він набув права власності на це майно за набувальною давністю, а оскільки право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду із відповідною заявою, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі.

Представник відповідача Зорівської сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився з невідомих для суду причин, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про час, місце та суть справи повідомлявся судом належним чином у порядку визначеному чинним законодавством. Відзив на позовну заяву чи свої заперечення стосовно обставин справи суду не направляв, із заявами про перенесення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи заяву представника позивача по справі, відсутність відзивів на позовні вимоги чи заперечень з боку відповідачів, а також враховуючи обставини справи, суд, керуючись нормами ст. 274 ЦПК України, розглядає вказану справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що постановив відповідну ухвалу.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Зорівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, від 01.04.2016 року за №116, сімя ОСОБА_1 проживає в будинку, що знаходиться за адресою: с. Зорівка Золотоніського району, вул. Ковбів, 4, з червня 2001 року і по даний час.

Відповідно до вимог ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки Цивільний Кодекс України набрав чинності з 01.01.2004р., тому норма ст.344 даного Кодексу дає право на набуття права власності за набувальною давністю із зарахуванням строку після 01 січня 2001р.

Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до вимог п. 9 Постанови Пленум вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

*володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права зласності;

*володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

*володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач відкрито володіє та користується вказаним будинком та відповідними господарськими спорудами більше десяти років, що стверджується також письмовими поясненнями ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, справжність підписів яких посвідчено секретарем Зорівської сільської ради , що стверджується відповідними записами зробленими на них.

Відповідно до висновків Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладених у його постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, та систематизованих у Листі Верховного Суду України "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ" від 01.07.2013р., Розділ Набувальна давність (ст. 344 ЦК):

«У ЦК набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п'ять років.»

Судом встановлено, що позивач добросовісно заволодів вказаним майном на підставі відповідної угоди із ОСОБА_2, який фактично від свого майна відмовився, догляд за ним не здійснює більше 16 років, жодних претензій до позивача, з приводу користування ним його майном не предявив.

Окрім того, таке користування ОСОБА_1 вказаним майном є відкритим та безперервним, що стверджується відповідними письмовими поясненнями свідків та довідкою сільської ради.

Так при розгляді вказаної справи, суд враховує., що згідно із ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади проти задоволення позовних вимог не заперечувала, а отже фактично визнала обставини викладенні в позовній заяві.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем було доведено належними та допустимими доказами обставини набуття ним права власності на вказаний будинок за адресою: вул. Ковбів, 4 в с. Зорівка Золотоніського району Черкаської області, за набувальною давністю, зважаючи на тривалість, добросовісність, відкритість та безперервність володіння вказаним будинком, а відтак позов підлягає до повного задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 264, 265, 274 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Зорівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, про набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 Миколайовичеммправо власності за набувальною давністю на будинковолодіння №м4 разом із земельною ділянкою № 4, що розташовані за адресою: вул. Ковбів, с. Зорівка, Золотоніський район, Черкаська область, належне на праві власності ОСОБА_2.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком № 4 та земельною ділянкою, по вул. Ковбів у с. Зорівка Золотоніського району Черкаської області. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголоршення рішення.

Суддя : Середа Л.В.