Єдиний унікальний номер 237/747/16-ц Номер провадження 22-ц/775/43/2018
Суддя-доповідач: Никифоряк Л.П
Головуючий у суді 1 інстанції: Ліпчанський С.М.
____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

31 січня 2018 року Апеляційний суд Донецької області колегією суддів в складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Кішкіної І.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання Глушка С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Український фінансовий світ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій подана апеляційна скарга Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Український фінансовий світ» на рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 14 серпня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Український фінансовий світ» /надалі Банк/ просило суд стягнути заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_3, вказуючи що вона утворилася в результаті неналежного виконання відповідачем взятих на підставі кредитного договору зобов'язань.

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 14 серпня 2017 року в позові Банку відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просив рішення скасувати та ухвалити нове яким позов задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування обставин що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального та матеріального права, зокрема, на думку заявника, суд не надав належну оцінку банківським випискам та меморіальним ордерам, що є первинними документами та відображають надання банком відповідачу кредиту в сукупності з іншими доказами.

В своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначив, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими, та задоволенню не підлягають. На його думку, обставини отримання коштів, невиконання договору та існування заборгованості не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, а саме рішення є законним та ухваленим згідно норм діючого законодавства.

Заслухавши доповідь судді, за відсутності позивача - Банку працівник якого не надав документів, що відповідно до чинного процесуального законодавства статей 60, 62 та пункту 9 частини 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України мають бути на підтвердження повноваження представника юридичної особи, також за відсутності відповідача, який надав письмовий відзив та повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити за таких підстав.

Суд першої інстанції відмовив у позові виходячи з того, що позивач не довів існування між сторонами договірних відносин, укладення договору на певних умовах та обставин щодо неналежного виконання зобов'язань з боку відповідача, при цьому вважав що жодних належних, допустимих і достатніх доказів в підтвердження своїх вимог не надав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з'ясував обставини у справі та дотримався норм процесуального права.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір та відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже за загальним правилом договірне зобов'язання повинне виконуватись відповідно до тих умов, які сторони визначили при укладенні договору.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, відповідно до встановлених обставин, існування кредитного договору не підтверджено, оскільки на підтвердження своїх позовних вимог позивач ні оригінал, ні належним чином посвідчену копію договору про надання споживчого кредиту не надав, а виписки з особових рахунків та меморіальні ордери не є належними та допустимим доказами укладення між сторонами кредитного договору, змісту його умов та отримання позивачем коштів за кредитним договором.

Такий письмовий доказ як кредитний договір, має відповідати вимогам чинного законодавства про обов'язкову форму та зміст, та бути підписаним сторонами договору.

Згідно частини 2 статті 95 ЦПК України, письмові докази, подаються в оригіналі, або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Системний аналіз норм процесуального права дає підстави для висновку про те що, обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги підлягають доказуванню, яке не може ґрунтуватись на припущеннях та для доказовості кредитного договору як письмового доказу позивач повинен надати його оригінал чи належним чином засвідчену копію.

Так у відповідності до положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /ч. 5 ст. 81 ЦПК України/.

У той же час, розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписка з особового рахунку, які здійснені Банком без участі позичальника, за відсутності підпису позичальника чи будь-якого іншого підтвердження щодо його погодження з сумою заборгованості, стосуються виконання договору та не розкриває суті самого договору, істотних умов щодо яких сторони дійшли згоди, та фактично є опосередкованим доказом, а не вирішальним для розгляду даної справи, оскільки жодного іншого доказу про існування між сторонами договірних відносин сторонами не надано.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві, та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Також доводи позивача про те, що у Банку відсутня можливість надати суду хоча б копію кредитного договору у зв'язку із заволодінням належним Банку автомобілем, в якому знаходилися оригінали документів самі по собі не замінюють обов'язку Банку підтвердити обставини на які він посилається в обґрунтування позову.

Так само роздруківка із автоматизованої системи ПАТ КБ «УФС» не заміняє договору та врахування такої роздруківки, яка здійсненна в односторонньому порядку Банком без жодного погодження із стороною договору позичальником, протирічить засадам цивільного судочинства щодо свободи договору.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов'язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях - навіть з урахуванням загальновідомих обставин щодо проведення антитерористичної операції.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві та апеляційній скарзі - без встановлення відповідних фактів.

В судовому засіданні представник Банку стверджувала про наявність обов'язку позичальника виконувати умови договору кредиту які позивач не може підтвердити через загальновідомі обставини щодо проведення антитерористичної операції.

Разом з тим позовні вимоги заявлені на суму 62139,51 грн., жодним чином не підтверджені.

Отже покладення всієї відповідальності за обставин що склалися на позичальника, так само покладення на відповідача обов'язку доведення всіх обставин у справі не ґрунтується на законі.

Позивач не надав жодних доказів щодо неналежного виконання позичальником договору за місцем його виконання в період часу до червня 2014 року, також не спростував обставин повного виконання договору та відсутні доводи з приводу повідомлення позичальника про необхідність сплати жодних коштів у відділення Банку за іншою адресою.

Таким чином, позивач не довів своїх вимог щодо наявності кредитного договору та неналежного виконання взятих за цим договором чітко визначених зобов'язань з боку позичальника та суд першої інстанції обґрунтовано вважав що відсутні підстави для задоволення позову.

У зв'язку з наведеним висновки суду про відмову в позові ґрунтуються на нормах матеріального права, та узгоджуються із фактичними обставинами у справі, що у відповідності до статті 375 ЦПК України має своїм наслідком залишення рішення суду першої інстанції без змін, як такого що відповідає вимогам про законність та обґрунтованість.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Український фінансовий світ» залишити без задоволення.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 14 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 січня 2018 року.

Судді: