АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2018 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 757/24810/14-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/480/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченко М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Субчак Ю.Р.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: Печерський районний відділ ДМС України в м. Києві, Печерське РУ ГУ МВС України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4

на рішення Печерського районного суду м. Києва ухваленого 26 жовтня 2017 року в приміщенні Печерського районного суду м. Києва під головуванням судді Новака Р.В.,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, Відділ у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Печерського РУГУ МВС України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року вказану позовну заяву залишено без розгляду.

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, треті особи: Печерський РВ ДМС України в м. Києві, Печерське РУГУ МВС України в м. Києві, в якому просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право проживання і користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3, у зв'язку з переїздом на постійне місце проживання, зняти її з реєстраційного обліку вказаної квартири та переєструвати за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на ст.71 ЖК України вказувала, що ОСОБА_2 не подавала заяв до ЖЕО та не повідомляла про свою відсутність за місцем реєстрації та збереження за нею права користування за адресою відсутності, зазначала, що покинула квартиру за власним бажанням.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: Печерський РВ ДМС України в м. Києві, Печерське РУГУ МВС України в м. Києві,про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Зазначали, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства. Вказують, що судом безпідставно не прийнято до уваги те, що ОСОБА_4 протягом життя проживала в квартирі АДРЕСА_3

Представник позивача ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду залишити без змін. Крім того, зазначили, що ОСОБА_2 іншого житла у власності не має.

Треті особи у судове засідання не з'явились, про день час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від Печерського РВ ДМС України в м. Києві надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника. Тому, у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, що не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до копії свідоцтва про право власності, виданого 19 липня 1993 року, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_3 (а.с.8, том 1).

Згідно наявної в матеріалах справи довідки форми 3 у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_4 (а.с. 13, том 1)

Згідно з ч.ч. 1 і 2 ст.71, ст.72 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Оскільки ОСОБА_2 являється співвласником квартири квартирі АДРЕСА_3, то у відповідності до ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, її право власності є непорушним та ОСОБА_2 не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

Отже зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_2, як власник житла не може бути визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Доводи позивача проте, що вона протягом життя проживала в квартирі АДРЕСА_3 не заслуговують на увагу, оскільки вони не стосуються предмету спору.

Також, посилання в апеляційній скарзі, що судом безпідставно розглянуто справу в заочному порядку не заслуговують на увагу, оскільки цивільно-процесуальне законодавство передбачає порядок заочного розгляду справи, зокрема розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за загальними правилами позовного провадження. А тому, посилання апелянта на неможливість давати пояснення та обмеження у судових дебатах є необґрунтованими, крім того, як вбачається із наявного в матеріалах справи журналу судового засідання від 26 жовтня 2017 року, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 давала пояснення у судовому засіданні та подавала клопотання, крім того виступала з промовою у судових дебатах.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування у суді апеляційної інстанції відсутні, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено 05 березня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: