Справа № 148/1729/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року

Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

з участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Журавлівська сільська рада Тульчинського району Вінницької області про встановлення факту перебування на утриманні,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 23.05.2002 померла ОСОБА_3, яка 03.04.2002 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла заявнику. Спадщину остання прийняла та оформила частину спадкового майна. За життя ОСОБА_3 успадкувала право на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_4, який помер 14.02.2002. ОСОБА_4 протягом 40 років здійснював догляд за ОСОБА_3, надав фінансову підтримку, купував ліки, продукти харчування, готував їжу, прибирав та вчиняв інші дії по утриманню та догляду. Дії та фінансова підтримка ОСОБА_4 для ОСОБА_3 була єдиним та основним джерелом для існування. Після його смерті ОСОБА_3 втратила засоби для існування і так як особа, яка потребувала сторонньої фізичної та фінансової допомоги, заявник дійснювала догляд за померлою ОСОБА_3 Заявник звернулася до Тульчинської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, проте її було повідомлено, що їй потрібно встановити факт перебування ОСОБА_3 на утриманні в ОСОБА_4

В звязку з даними обставинами заявник змушена звернутися до суду з даною заявою. Просить встановити факт перебування ОСОБА_3, померлої 23.05.2002 на утриманні в ОСОБА_4, померлого 14.02.2002 протягом сорока років до 14.02.2002.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заяву підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні тим, що викладенні в заяві, просять її задовольнити.

Заінтересована особа представник Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не зявився. В матеріалах справи наявна заява від нього, згідно якої він просить справу розглянути в його відсутність, не заперечує проти задоволення заяви.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судове засідання не зявилися, хоча, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належними чином, що підтверджуються наявними в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 14.02.2002 помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-АМ № 163569 (а.с.6).

Також встановлено, що 23.05.2002 померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-АМ № 163955 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з земельної частки (паю) розміром 2,05 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), спадкоємцем якого згідно закону залишилася ОСОБА_1, що підтверджується копією довідки виданою виконавчим комітетом Журавлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 05.06.2018 № 468 (а.с.4). Даний факт також підтверджується копією заповіту від 03.04.2002 (а.с.9).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство.

Оскільки смерть спадкодавця ОСОБА_3 наступила до 01.01.2004, тому до даних правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР (в ред.1963 р.).

Згідно із вимогами ст. 524 ч. 1 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Заявниця стверджує, що ОСОБА_4 протягом 40 років здійснював догляд за ОСОБА_3, надав фінансову підтримку, купував ліки, продукти харчування, готував їжу, прибирав та вчиняв інші дії по утриманню та догляду. Дана допомога була для неї основним джерелом доходів.

ОСОБА_1 звернулася до Тульчинської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав. Проте, через відсутність юридично встановленого факту перебування ОСОБА_3, померлої 23.05.2002 на утриманні в ОСОБА_4, померлого 14.02.2002, вона не може реалізувати своє право на спадщину.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. 315 ч.1 п.2 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.05.1995 року № 5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заробітку, пенсії, стипендії інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи яка надавала утримання.

Згідно довідки від 19.11.2018, виданої Журавлівською амбулаторією загальної практики сімейної медицини встановлено, що ОСОБА_7, знаходилася на обліку з діагнозом: Церебральний атеросклероз, атеросклеротичний міокардно-склероз, хронічний холецесид, хронічний пактеотид, рак шийки матки, потребувала стороннього догляду (а.с.38).

З довідки № 203-01-5, виданої Тульчинською ЦРЛ 10.11.2018 встановлено, що даних про встановлення групи інвалідності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала ІНФОРМАЦІЯ_2 немає (а.с.41).

Відповідно до довідки № 2553/09-37/021 від 23.11.2018, виданої Тульчинським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Вінницької області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 23.05.2002 отримувала пенсію в розмірі 86, 90 грн, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 14.02.2002 отримував пенсію в розмірі 88, 60 грн. (а.с.39).

На підставі п. 2 ч. 1 ст 315, може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання, згідно матеріалів судової практики, означає відсутність у члена сім'ї інших джерел доходів окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходу, то слід встановити чи була допомога постійним і основним джерелом засобів до існування.

З огляду на вищевикладене, до заяви про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні мають бути надані докази, що підтверджують факт перебування заявника на утриманні особи, яка померла (документи, акти, листи ділового й особистого характеру); докази, які встановлюють, що надані заявнику матеріальні засоби є основним і постійним джерелом його існування (корінці поштових переказів, квитанцій та інші документи, що свідчать про одержання заявником грошей або іншої допомоги від годувальника); довідка із ЖЕКу або сільської ради про те, що заявник звертався до них за одержанням документа про перебування на утриманні померлого, однак йому в цьому було відмовлено через відсутність відомостей про утримання або на тій підставі, що заявник не був на утриманні; документи, що свідчать про те, що заявник був неповнолітньою або непрацездатною особою та перебував на утриманні спадкодавця не менше п'яти років та одержував від нього матеріальну допомогу, що була єдиним джерелом засобів до існування.

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого встановлюється у судовому порядку.

Свідки у судове засідання не зявилися та не підтвердили факт перебування ОСОБА_3, померлої 23.05.2002 на утриманні в ОСОБА_4, померлого 14.02.2002.

Крім того, судом встановлено, що розмір пенсії, який отримували ОСОБА_8 та ОСОБА_3 був майже однаковим, що свідчить про їх рівне матеріальне становище.

Таким чином, заявниця ОСОБА_1 не надала суду підтверджуючих документів, які б довели той факт, що ОСОБА_3, перебувала на утриманні в ОСОБА_4, протягом сорока років та матеріальна допомога, яку отримувала ОСОБА_3С від померлого ОСОБА_4П, була постійним і основним джерелом засобів для існування.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.4 ч.1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.81 ч.1, 6 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги, що в судовому засіданні заявником ОСОБА_1 не надано документів, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_3 була непрацездатною чи за станом здоров'я чи то за віком, та матеріальна допомога, яку одержувала від ОСОБА_4, була для неї єдиним та основним джерелом існування. Документів які б підтвердили той факт, що заявник зверталася до певних органів місцевого самоврядування для одержання документа про перебування на утриманні померлої, або відмову у видачі даної довідки з будь-яких підстав, заявниця суду не надала, а тому підстав для їх задоволення немає.

Відповідно до ст.294 ч.7 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, сплачений заявником судовий збір підлягає зарахуванню в прибуток держави.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008, ст. 524ЦК УРСР 1963 року, п.1, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, ст. 15 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 81, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа - Журавлівська сільська рада Тульчинського району Вінницької області про встановлення факту перебування на утриманні.

Судові витрати залишити за заявником.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 21.12.2018.

Суддя