Номер справи 623/1513/18
Номер провадження 2/623/731/2018
РІШЕННЯ

іменем України

20 грудня 2018 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Бєссонової Т.Д.

за участю : секретар Ноль С.В.

судового розпорядника ОСОБА_1

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу № 623/1513/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми авансу, -

в с т а н о в и в:

01.06.2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу в розмірі 52197,80 гривень. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 10 червня 2016 року вона надала відповідачеві 2000 (дві тисячі) доларів США, що на момент подання позову складає за офіційним курсом НБУ 52197,80 (пятдесят дві тисячі сто девяносто сім ) грн.80 коп. в рахунок авансу за житловий будинок за адресою: Харківська область м. Ізюм пров. Колодязний, 8 та мала намір віддати ще частину коштів, через 1-2 місяці, коли ОСОБА_3, яка назвалася продавцем та власницею даного будинку, надасть їй правовстановлюючі документи на зазначений житловий будинок та земельну ділянку на якій знаходиться даний житловий будинок. Проте в звязку з тим, що вона дізналася, що гр. ОСОБА_3 не має жодних прав на даний будинок, так як він ще не був введений до експлуатації і навіть після введення його до експлуатації власником будинку є ОСОБА_6, то вона припинила будь-які перемовини, щодо купівлі-продажу даного будинку. В звязку з чим, усі подальші питання, щодо добудови, ремонту, експлуатації та умов (зокрема ціни) купівлі-продажу даного будинку узгоджувалися між власником цього будинку - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (як покупцем). Таким чином, в звязку з тим, що угода купівлі-продажу так і не відбулася, бо у даного будинку є інший власник (продавець) та інший покупець, запропонувала ОСОБА_3 повернути їй кошти, які вона від неї отримала. На що отримала категоричну відмову та пропозицію звертатися до суду з цим питанням. 30.05.2018 року вона письмово звернулася до ОСОБА_3 з вимогою про повернення авансового платежу. У випадку, коли сторони домовились укласти договір, але не оформили його у встановленому у законі порядку, сплачені в рахунок майбутнього договору суми є авансом, який підлягає поверненню у тому самому розмірі, в якому він був переданий незалежно від того, з вини з якої із сторін не відбулася угода.

Просить стягнути з відповідачана її користь сплачену суму авансу в розмірі 52197,80 грн. та судові витрати у справі.

03.10.2018 року представником відповідача ОСОБА_7 подано відзив на позов в якому було вказано, що відповідачу разом з чоловіком - ОСОБА_6 на праві приватної власності належить побудований ними будинок розташований за адресою проїзд Колодязний, 8, м. Ізюм, Харківської області. Після завершення будівництва у 2016 році виникла потреба в продажі будинку, про що було розміщено відповідні оголошення по м. Ізюм. З бажанням придбати зазначений будинок до відповідача звернулася позивачка. Обговоривши умови продажу будинку, а саме той факт що будинок не зданий в експлуатацію та не оформлено кадастровий номер на земельну ділянку, сторони дійшли згоди, щодо оформлення купівлі-продажу зазначеного домоволодіння за ціною 22000 доларів США, після належного оформлення власником документів необхідних для продажу обєкту нерухомого майна. На підтвердження усної домовленості, 10.06.2016 року, майбутнім покупцем - ОСОБА_2 було сплачено продавцю завдаток у розмірі 2000 доларі в США. За даним фактом нею, дружиною продавця - ОСОБА_3, в присутності чоловіка - ОСОБА_6, майбутнього покупця ОСОБА_2 та двох свідків було власноруч написана розписка, відповідно до якої нею отримано завдаток у розмірі 2000 доларів США від ОСОБА_2, за продаж будинку за адресою м. Ізюм, проїзд Колодязний 8. Інша частина грошей в сумі 20000 доларів США мала бути сплачена покупцем після належного оформлення продавцем документів необхідних для продажу будинку. Після отримання завдатку від потенційного покупця, відповідно до існуючої домовленості передали ключі від будинку щоб майбутні покупці вже мали змогу мешкати у будинку, який вони бажали придбати, поки буде виготовлятися необхідна документація. Після отримання ключів позивачка разом з сімєю вселилася до будинку. Враховуючи той факт, що продавцем вже було реалізовано право на приватизацію земельної ділянки під будівництво, рішенням Ізюмської міської ради № 0844 від 27 січня 2017 року, було затверджено проект землеустрою, щодо відведення в оренду земельної ділянки кадастровий номер :23:001:0024, площею 1000 квадратних метрів, яка розташована за адресою проїзд Колодязний, 8, для будівництва і обслуговування жилого будинку.

14 квітня 2017 року було укладено з територіальною громадою м. Ізюма договір оренди на зазначену земельну ділянку. Відповідно до декларації про готовність обєкта до експлуатації, серія та номер ХК05, виданої 29.09.2017 року, видавник Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, 10.10.2017 року було винесене рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Наступного дня після реєстрації права власності на будинок, продавцем було замовлено звіт про оцінку нерухомого майна, житлового будинку за адресою Харківська область, м. Ізюм, проїзд Колодязний будинок 8. Станом на 11.10.2017 року був готовий весь пакет документів необхідний для нотаріального оформлення угоди купівлі-продажу будинку, відповідно до вимог чинного законодавства. Із цього часу потенційний покупець, який весь цей час з сімєю мешкав у належному позивачу будинку, почала висувати додаткові умови, однією з яких була вимога про розірвання договору оренди земельної ділянки, щоб після оформлення договору купівлі-продажу, новий власник зміг скористатися своїм правом та приватизувати земельну ділянку надану для обслуговування будинку.Відповідачем було виконано і цю вимогу покупця. 16.01.2018 року, договір оренди на зазначену земельну ділянку з територіальною громадою м. Ізюма, було припинено. Але позивач почав вигадувати нові підстави уникаючи укладення договору купівлі - продажу будинку, користуючись при цьому чужим майном. 12.02.18 року позивача офіційно було повідомлено про готовність усіх необхідних документів для оформлення нотаріально договору купівлі-продажу відповідно до попередніх домовленостей, та запропоновано укласти договір. Жодної відповіді не отримали, в призначений час зустріч у нотаріуса не відбулася, своїх пропозицій щодо укладення договору купівлі-продажу позивач не надав.

Після того як звіт про оцінку нерухомого майна вичерпав свою дію (6 місяців) стало зрозуміло, що позивач не має наміру оформлювати угоду з купівлі-продажу будинку, належним чином. При цьому звільняти будинок також не бажає.

Враховуючи той факт, що позивачка відмовляється укладати договір купівлі - продажу відповідно до умов досягнутих сторонами домовленостей, а також відмовляється добровільно звільнити належний відповідачу будинок, у відповідача виникає питання щодо підстав для повернення коштів наданих позивачем на підставі домовленості з відповідачем, щодо продажу в майбутньому жилого будинку. Просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 С позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з"явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 10.06.2016 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 2000,00 дол. США за придбання в майбутньому будинку за адресою : м. Ізюм, пр.Колодязний,8 Харківської області. На підтвердження чого відповідачкою була власноруч написана розписка в присутності свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с.117)

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума чи рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Тобто внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати з договору, укладеного між сторонами.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані ОСОБА_3 кошти у розмірі 2000,00 доларів США є авансом, що підтверджується розпискою написаною відповідачкою.

На відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс - це лише спосіб платежу і він не є зобов'язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов'язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Тобто, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Статтею 533 ЦК України, передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У зв'язку із цим з відповідачки підлягає стягненню передана сума авансу визначена у гривнях у розмірі 52197,80 грн., що є еквівалентною сумі 2000,00 дол. США на день подання позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесений нею судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми авансу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, НОМЕР_2 виданий Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області 16.02.2000 року на користь ОСОБА_2 грошові кошти, передані їй в якості авансу, в розмірі 52 197,80 (п"ятдесят дві тисячі сто дев"яностосім грн. 80 коп) гривень та судовий збір в розмірі 704,80 гривень, а всього 52 902,60 гривень (п"ятдесіт дві тисячі дев"ятсот дві грн. 60 коп).

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т. Д. Бєссонова