РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року

м. Рівне

Справа № 560/552/18

Провадження № 22-ц/4815/231/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

секретар судового засідання Шептицька С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 червня 2018 року в складі судді Оборонової І,В., ухвалене в м. Дубровиця Рівненської області, повний текст рішення складено 26 червня 2018 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто», ТОВ «АТ Сервіс» про визнання правочину недійсним та застосування реституції, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що укладений між ним та відповідачем договір надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок обєднання грошових коштів учасників через систему «Авто Так» із додатками до нього, є таким, що укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману та містить ознаки пірамідальної схеми, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів такої системи, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Вважаючи, що оспорюваний Договір порушує його права, а діяльність відповідача з реалізації системи «АвтоТак» є такою, що вводить споживача в оману, адже відповідач в договорі використав неконкретизовані поняття (підміна понять), внаслідок чого він помиляючись щодо обставин, які мають істотне значення, підписав оспорюваний договір, умови якого є несправедливими та створюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача. Просив визнати недійсним з моменту укладення договір №718000 від 30.06.2016р., укладений між ним та ТОВ «Авто Просто» і стягнути на його користь 22 329,83 грн.; визнати недійсним з моменту укладення договір № 707923 укладений 12 травня 2014 року між ним та ТОВ «АТ Сервіс» та стягнути на його користь грошові кошти в сумі 3 207,60 грн.; визнати недійсним з моменту укладення договір доручення №718000 укладений 30 червня 2016 року між ним та ТОВ «АТ Сервіс» та стягнути на його користь грошові кошти в сумі 6 885,00 грн..

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 червня 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що позивачем не доведено фактів порушення його прав як споживача послуг, несправедливості умов договору та введення його в оману зі сторони ТОВ «Авто Просто» та ТОВ «АТ Сервіс», а з матеріалів справи не вбачається наявності в оспорюваних договорах умов, що є несправедливими щодо позивача та не доведено наявності у діях відповідачів ознак нечесної підприємницької практики, або будь-яких інших порушень нормативно-правових актів чи законодавства України, а відтак підстав для визнання укладених договорів між ОСОБА_1, ТОВ «Авто Просто» та ТОВ «АТ Сервіс» недійсними немає. Відповідно, відсутні підстави і для стягнення з ТОВ «Авто Просто» та ТОВ «АТ Сервіс» сплачених за цими договорами позивачем коштів у порядку реституції.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним зясуванням фактичних обставин справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що перед укладенням оскаржуваного договору він ознайомився із його змістом, проте мало що зрозумів з нього. Додає, що відповідач повинен був надати йому послуги, предметом яких є придбання автомобіля «ZAZ Forsa», вартістю 191 250,00 грн. через систему придбання у групах "Авто Так", однак в самому договорі та додатках до нього не вказано підприємство, з яким відповідач уклав договір про постачання автомобіля, виробник, імпортер та дистриб'ютор, а також інші основні характеристики автомобіля та кінцевий термін дії самого договору. За таких обставин вважає, що договір був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики з боку відповідача. Зазначає, що він отримав нечітку, неоднозначну, неправдиву інформацію стосовно умов оспорюваного Договору, внаслідок чого був введений в оману щодо істотних умов договору. Стверджує, що дії відповідача порушують положення Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також ст.. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони нечесної підприємницької практики, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача. Переконує, що при умові належного розяснення йому усіх умов та наслідків даного договору, не погодився б на його укладення. Умови договору №718000 від 30.06.2016 року є несправедливими по відношенню до нього як споживача, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на його шкоду. Зауважує, що укладений договір не відповідає чинному законодавству України, грубо порушує його права, як споживача послуг та як громадянина України, а також не відповідає його внутрішній волі на момент укладення та на даний час, тобто не на засадах поінформованості, розуміння і згоди з умовами правочину гуртувалася осмислена воля особи на укладення правочину із розумінням і передбаченням наслідків його укладання, а тому від підлягає визнанню судом недійсним. Вказує, що умовами спірних договорів встановлено жорсткі обов'язки споживача, зокрема у випадку розірвання угоди за ініціативою учасника не підлягають поверненню вступний внесок, внески в оплату послуг і страхові внески, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, оскільки останній не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов договору. Звертає увагу, що у спірному договорі взагалі не зазначена відповідальність відповідача у випадку порушення або невиконання умов договору, що є порушенням ч.ч.1,2,3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає несправедливими умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, ухваленим на підставі всебічно зясованих обставин справи та просить залишити його без змін.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 12 травня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» укладено договір №707923 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля в групі, предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання Автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак». Договір укладено шляхом його підписання сторонами та підписання додатку № 1 та додатку №2, які є невідємними його частинами (а.с.16-19). Додатком №1 до Договору сторони погодили отримання ОСОБА_1 автомобіля «ZAZ Lanos» вартістю 89 100,00 грн. (а.с.23).

Того ж дня, 12 травня 2014 року, між ТОВ «АТ Сервіс» та ОСОБА_1 підписано договір доручення №707923, відповідно до якого довіритель уповноважує повіреного сплатити від імені довірителя винагороду ТОВ « Авто Просто», отриману повіреним від довірителя за цим договором. Сплата винагороди в розмірі 3 207,60 грн. ТОВ «Авто Просто» здійснюється повіреним за рахунок довірителя одноразово шляхом безготівкового перерахування суми коштів винагороди ТОВ «Авто Просто» на банківський рахунок ТОВ «Авто Просто», повідомлений довірителем (а.с.22).

Відповідно до повідомлення ТОВ «Авто Просто» від 05 лютого 2015 року договір №707923 за заявою ОСОБА_1 було розірвано (а.с.26).

30 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» було укладено Договір № 718000, предметом якого є надання Учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок обєднання грошових коштів учасників через систему «Авто Так» (а.с.36, 85-94).

Додатком №1 до Договору сторони погодили отримання ОСОБА_1 автомобіля «ZAZ Forsa» вартістю 191 250,00 грн. (а.с.35).

30 червня 2016 року між позивачем та ТОВ «АТ Сервіс» було укладено Договір доручення, предметом якого є зобовязання сплатити Повіреним винагороду ТОВ «Авто Просто» у сумі 6 885,00 грн. за рахунок Довірителя (а.с.38).

05 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» було укладено Договір про врегулювання відносин, яким Товариство здійснює зарахування на Графік внесків за Договором (а.с.40).

З долучених позивачем до матеріалів справи квитанцій вбачається, що позивачем: 12.05.2014 року за договором доручення №707923 на рахунок ТОВ АТ СЕРВІС сплачено - 3207,60 грн. (а.с.32); за договором №707923 на рахунок ТОВ "АВТО ПРОСТО" позивачем сплачено: за 15.06.2014 року - 1504,43 грн.; за 15.07.2014 року - 1653,69 грн.; за 15.08.2014 року - 1716,76 грн.; за 15.09.2014 року - 1716,76 грн.; за 15.10.2014 року - 1821,87 грн.; за 15.11.2014 року - 1821,87 грн.; за 15.12.2014 року - 1821,87 грн. (а.с.33-34); 21.07.2016 року - 2489,59 грн.; 15.08.2016 року - 2489,59 грн.; 13.09.2016 року - 2602,77 грн.; 11.10.2016 року - 2690,63 грн. (а.с.32). Загальна сума коштів, сплачених позивачем, які підтверджені долученими до матеріалів справи квитанціями, становить 23 820,67 грн..

Договором №718000 передбачено, що система «АвтоТак» - це система, яка полягає у наданні фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів, створенні груп покупців (учасників групи), метою яких є придбання автомобілів за рахунок об'єднаних коштів учасників групи у порядку та на умовах, передбачених Договором про адміністрування. Автомобіль або товар - транспортний засіб, що придбавається через Систему «АвтоТак» згідно з укладеним Договором про адміністрування. Марка та базова комплектність моделі Автомобіля вказуються в Додатку № 1 до Договору про адміністрування (а.с.36).

Відповідно до ст. 2 Договору та загального комплексного аналізу інших положень Договору ТОВ «Авто Просто» зобов'язаний вчинити дії щодо організації і створення умов для придбання автомобілів учасниками системи, здійснення адміністративних процедур, необхідних для передачі автомобіля учаснику системи, який одержав право на отримання автомобіля, зокрема відповідач формує групу учасників для придбання автомобіля, до якої включає позивача, створює фонд учасників за рахунок сплачених ними щомісячних платежів, здійснює оплату автомобілів виробнику чи дистриб'ютору за рахунок коштів, сплачених учасниками системи, складає асигнаційні акти, здійснює адміністративні процедури щодо передачі автомобіля учаснику системи, який одержав таке право, здійснює адміністрування груп.

Розділом 2 Договору визначено Правила функціонування системи придбання в групах «АвтоТак», а саме передбачено порядок надання права учаснику системи на отримання автомобіля через механізми накопичення внесків та пропозиції авансових внесків, шляхом складання асигнаційних актів.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір між сторонами був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики з боку відповідача та порушує права позивача як споживача, йому не було надано чіткої інформації про умови договору, апеляційним судом відхиляються, оскільки не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Так, згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийнята пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами 1, 3, 4, 5 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи із змісту статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Таке значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, тобто спотворене уявлення особи про обставини, що дійсно мають місце.

Частиною 1 статті 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація про продукцію повинна містити дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції.

Згідно положень, закріплених у статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману чи агресивною не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не було доведено належними та достовірними доказами обставин, на які він послався у позовній заяві щодо укладення договору під впливом обману. Більш того, ОСОБА_1 повторно (двічі) укладав один і той же договір з відповідачем щодо одного і того ж предмету: №707923 від 12 травня 2014 року та № 718000 від 30 червня 2016 року, а тому відсутні підстави вважати, що мав місце обман з боку відповідача та тяжкі умови для позивача.

В тексті договору №718000 від 30.06.2016 року позивач ОСОБА_1 своїм підписом посвідчив, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника "Авто Просто", проінформований про всі можливі витрати у зв'язку із укладенням договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього, а також засвідчив факт ознайомлення та згоду з умовами договору, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе. При укладенні договору позивач отримав примірник договору та додатків до нього, які містять опис послуг ТОВ «Авто Просто», та підписав всі примірники договору і додатків до нього.

Відповідно до пункту 19.2 статті 19 спірного договору, підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд також враховує, що умовами договору між сторонами, а саме п. 12.1.5 статті 12 розділу ІІ договору передбачено, що якщо учасник системи, який виявить бажання односторонньо відмовитись від Договору про адміністрування протягом 14 календарних днів з дати підписання договору, договір вважається розірваний і учасник звільняється від будь-яких зобов'язань за ним. Такому Учаснику повертається вся сума коштів, сплачена за договором про адміністрування.

Однак, позивач не скористався зазначеним правом, та в обумовлений договором строк не відмовився від нього, що свідчить про розуміння останнім та згоду з усіма умовами договору.

Покликання апелянта на те, що умови договору №720900 від 27.08.2016 року є несправедливими по відношенню до нього, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, апеляційним судом оцінюються критично.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно з частиною 2 вказаного вище Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766цс15.

Поняття «несправедливі умови договору» закріплене в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника), у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Відповідно до ст. 2 договору №718000 від 30.06.2016 року, зобов'язання відповідача ТОВ «Авто Просто» містять 15 пунктів, а відповідно до ст.4 вказаного договору обов'язки позивача містять тільки 10 пунктів, тому посилання на наявність істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін договору є необґрунтованими, оскільки ці умови визначені з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, позивач мав можливість на власний розсуд приймати чи не приймати ці умови, виходячи із принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України.

Твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі про те, що спірний договір не містить строків або термінів отримання Учасником автомобіля строку, після якого договір припиняє свою дію, апеляційним судом відхиляються як такі, що протирічать умовам договору, підписаного сторонам. Так, статтею 5 розділу 1 Договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами й діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома Сторонами всіх зобовязань, передбачених Договором. Щодо строку отримання товару, то п. 5.1, 5.2 ст.5 розділу ІІ договору передбачено, що учасник, який належним чином виконує свої зобов'язання за даним договором, отримує автомобіль через визначені договором механізми надання права на отримання автомобіля. Учасник може одержати Право на отримання Автомобіля, починаючи з першого Розподілу товару. Максимальний строк набуття Права на отримання Автомобіля відповідає строку існування групи, до якої включено Учасника групи.

Доводи апеляційної скарги про те, що укладеним договором не передбачена відповідальність відповідача у випадку порушення або невиконання умов договору, що є порушенням ч.ч.1,2,3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційним судом відхиляється. Статтею 13 договору № 817000 від 30.06.2016 року передбачені наслідки невиконання зобов'язань за договором: Фінансова установа несе повну майнову відповідальність перед Учасником за невиконання Фінансовою установою зобов'язань по договору про адміністрування, наслідком чого стало невиконання усіма або окремими учасниками групи обов'язків по сплаті періодичних платежів, які мають надходити у фонд групи.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 20 червня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_2

Судді: підпис ОСОБА_3

підпис ОСОБА_4

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_2