233 № 233/6487/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретаря Кюсєвої Т.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка є законним представником ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування виконкому Костянтинівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначив, що йому на праві власності на підставі договору дарування від 09 вересня 2011 року належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, в якій окрім нього зареєстрована відповідачка, його колишня дружина, із двома дітьми. З грудня 2015 року відповідачі в зазначеній квартирі не проживають, мешкають у квартирі, що належить відповідачці на підставі договору дарування від матері, розташованій по АДРЕСА_2. Особисті речі відповідачів у його квартирі відсутні, будь-якої участі в утриманні квартири, зокрема в оплаті комунальних послуг, колишня дружина не приймає, позивач вимушений їх оплачувати з розрахунку на трьох зареєстрованих осіб, також, зазнає складнощів в оформленні субсидії. Аліменти на утримання дітей позивач сплачує своєчасно та заборгованості по них не має. Добровільно знятися з реєстраційного обліку з власних інтересів відповідачка не бажає. Оскільки ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не користуються спірним житлом більше року без поважних причин, позивач просить визнати їх особами, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, пояснив, що відповідачка з дітьми добровільно змінила місце проживання, вивезла з квартири майно, перешкод у користуванні житлом він відповідачам не чинив. За розлученням звернулася відповідачка, у теперішній час вона уклала інший шлюб, але добровільно з реєстрації не знімається.

Відповідач ОСОБА_2, яка є законним представником ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що розлучилася з позивачем ОСОБА_1 та з вересня 2017 року перебуває в іншому шлюбі. Місце проживання вона дійсно змінила у грудні 2015 року, можливо навіть раніше, причиною слугувала неможливість їх спільного проживання з позивачем, речі вона вивезла, вони все поділили. Вона не розуміє, з яких підстав позивач хоче позбавити їх дітей житлової площі, вважає, що він повинен сплатити їй певну суму для вирішення цього питання та для покращення її житлових умов, оскільки припускає, що позивач бажає розпорядитися квартирою. Зазначила, що у квартирі по АДРЕСА_2, вона з дітьми проживає тимчасово, фактично, це квартира її матері, яка хворіє. Взагалі, вона має намір продати вказану вище квартиру та купити більшу, в неї існує домовленість про це із власницею житла, яка повинна прихати до міста у квітні 2018 року та вони оформлять угоду. Після цього вона з дітьми зніметься з реєстрації у квартирі позивача, оскільки це відповідатиме її інтересам. Зазначила, що їх з позивачем дочка ОСОБА_4 порадила їй знятися з реєстрації та не витрачати нерви, при цьому, у подальшому пояснила, що хоче виправитися, насправді ОСОБА_4 не бажає, що її зняли з реєстрації, так як має право на це житло. З питання сплати комунальних послуг за місцем реєстрації позивач до неї не звертався, вона участі в їх сплаті не приймала, платила за комунальні послуги за адресою фактичного проживання.

Представник Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради ОСОБА_3 підтримав висновок Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради від 12 лютого 2018 року і вважав за недоцільне інтересам дітей визнання їх такими, що втратили право користування жилими приміщенням квартири, належної позивачу. Пояснив, що обидва батьки повинні піклуватися про дітей до досягнення ними повноліття, тож діти мають право користування житлом своїх батьків. Вважає, що зняття з реєстрації ОСОБА_4, якій у 2016 році виповнилося 14 років, серед іншого позбавить її можливості отримати паспорт.

Заслухавши пояснення позивача, відповідачки, представника Органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 09 вересня 2011 року є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; договір посвідчено державним нотаріусом Костянтинівської ДНК Сівяковою Г.П., зареєстровано у реєстрі за № 3-1307, зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 16 вересня 2011 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів від 09 вересня 2011 року, витягом про державну реєстрацію прав Костянтинівського міського БТІ (а.с. 7-9), а також повідомлення Костянтипнівського міського БТІ за вих. № 19 від 09 січня 2018 року (а.с. 25-26).

Згідно свідоцтв про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, їх батьками є сторони у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_8, які перебували у шлюбі між собою, що позивачем та відповідачкою не оспорюється. (а.с. 10-11).

З довідки ЖБК "Північний-21" м. Костянтинівка від 06 листопада 2017 року (а.с. 12) вбачається, що в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані 4 особи: власник - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4; на даній житловій площі фактично ніхто не проживає.

Той факт, що з грудня 2015 року відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживають у належній позивачеві квартирі, відповідачкою визнаний згідно наданих в судовому засіданні пояснень, доказів у його спростування останньою не надано.

В силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як пояснила у судовому засіданні відповідачка, з вересня 2017 року вона перебуває в іншому шлюбі, змінила прізвище з "Черкасова" на "Дудкіна", що підтверджується копією паспорту (а.с. 50).

Відповідачці на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Костянтинівської ДНК Волобуєвою Т.В. 25 січня 2014 року, зареєстрованого у реєстрі за № 74 (а.с. 67-68), належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2. Право власності відповідачки на дану квартиру зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 січня 2014 року (а.с. 69). Як встановлено з пояснень відповідачки в судовому засіданні, вона, перебуваючи в іншому шлюбі, проживає в цій квартирі з дітьми.

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, в т.ч., майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону.

Дослідивши вищевикладені докази у сукупності, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 за власним бажанням змінила своє місце проживання та місце проживання своїх дітей та, перебуваючи у теперішній час в іншому шлюбі, мешкає у квартирі, що належить їй на праві приватної власності. Також, як встановлено з пояснень відповідачки, у квітні 2018 року вона має намір придбати більшу за площею, ніж належна їй зараз, квартиру, про що має домовленість з її власником, та знятися з дітьми з реєстрації у квартирі позивача.

Наведене свідчить про відсутність наміру відповідачів проживати у належній позивачу квартирі. Так, заперечуючи проти задоволення позову, відповідачка вказує, що їх з позивачем діти на її думку мають право на це житло і позивач має сплатити на її користь певну суму для вирішення питання щодо зняття з реєстрації та покращення її житлових умов, оскільки, як вона припускає, він має намір розпорядитися цим нерухомим майном.

Обставини, на які посилається відповідачка в обґрунтування заперечень проти позову, не є підставою для збереження за нею та за її дітьми права користування жилим приміщенням квартири, належної ОСОБА_1 та не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Також, суд дійшов переконання про відсутність будь-яких перешкод з боку позивача ОСОБА_1 у користуванні відповідачами по справі належною йому квартирою та про відсутність поважних причин їх непроживання у вказаній квартирі з грудня 2015 року.

Приймаючи до уваги вищевикладене та зважаючи, що відповідачі понад один рік без поважних причин не мешкають в квартирі, належній ОСОБА_1, відсутні підстави вважати, що між сторонами по справі є будь-які домовленості щодо збереження права користування житлом, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до висновку від 12 лютого 2018 року № 155/26 Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради визнано недоцільним визнання неповнолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, оскільки це призведе до безумовної втрати прав дітей на житло, звуження обсягу існуючих майнових прав та порушення охоронюваних законом інтересів (а.с. 52).

Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд не погоджується з вказаним висновком, оскільки вважає його недостатньо обґрунтованим з наступних підстав.

Частинами 1, 2 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них.

Пунктом 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у належній позивачу квартирі не мешкають з грудня 2015 року, проживають із матір*ю в квартирі, належній останній. Наміру ОСОБА_2, яка перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, має власне житло та повідомила про намір покращити житлові умови, проживати з дітьми у вказаній квартирі судом не встановлено, як вбачається з пояснень відповідачки, вона не бажає зніматися з реєстрації, оскільки на її думку позивач має намір розпорядитися цим нерухомим майном. Отже, за таких умов визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 особами, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, в якій вони фактично не мешкають, до порушення їх прав, на переконання суду, не призведе.

Доводи представника Органу опіки та піклування щодо того, що зняття з реєстрації ОСОБА_4 позбавить останню отримати паспорт, суд до уваги не приймає та вважає їх необґрунтованими, оскільки відсутні перешкоди для реєстрації ОСОБА_4 за місцем фактичного проживання та, відповідно, до вирішення питання щодо отримання паспорту.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258- 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2), ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради (адреса місцезнаходження: 85114, Донецька область, м. Костянтинівка, вул.. Олекси Тихого, 260, ), - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, особами, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, повністю або частково до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 14 березня 2018 року, складання повного рішення суду відкласти на строк не більше як десять днів з дня закінчення розгляду справи, тобто, до 24 березня 2018 року.

Повне рішення виготовлене 16 березня 2018 року.

Суддя