Справа № 158/855/17 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В.В.
Провадження № 22-ц/773/27/18 Категорія: 34 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпук В.В.,

суддів - Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,

за участю: секретаря - Губарик К.А.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що внаслідок неправомірних дій неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 його майну, а саме легковому автомобілю марки «ЗАЗ-11021», 1998 року випуску, д.р.н. «НОМЕР_1», який належить йому на праві власності, завдано матеріальні збитки та моральну шкоду, які просив стягнути з відповідачів на його користь в солідарному порядку в сумі 21034,48 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., 1500 грн. витрат за виконання робіт з оцінки вартості матеріального збитку та 2240 грн. судового збору.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рівних частках на користь ОСОБА_1 завданий матеріальний збиток у сумі 1769,98 грн., 1500 грн витрат за виконання робіт з оцінки вартості матеріального збитку та 500 грн. з кожного за завдану моральну шкоду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду в частині визначення суми матеріального збитку, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, просив його в оскаржуваній частині змінити та стягнути з відповідачів завданий матеріальний збиток у сумі 5298,63 грн. та судовий збір в розмірі 2464 грн.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обставини протиправної поведінки неповнолітніх осіб та причетність їх до побиття автомобіля матеріалами справи встановлені, однак позивач не надав суду належних та допустимих доказів наявності інших пошкоджень та понесених ним витрат на відновлювальний ремонт автомобіля.

Такі висновки суду грунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам закону.

Судом встановлено, що на праві власності ОСОБА_1, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить легковий автомобіль марки «ЗАЗ-11021», 1998 року випуску, д.р.н. «НОМЕР_1», який він зберігає на подвір'ї будинку за адресою його проживання у АДРЕСА_1 (а.с. 23).

10.02.2017 року з вікна будинку він побачив, що невідомі на той час особи кидають каміння в його автомобіль з другого поверху колишнього консервного заводу, в результаті чого в його автомобілі було розбите заднє бокове скло. Цього ж дня він звернувся з відповідною заявою до Ківерцівської ВП ГУНП у Волинській області, яка зареєстрована за №730.

Із висновку № 558/17 від 10.02.2017 року інспектора СРПП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області, за результатами розгляду звернення громадян, затвердженого начальником відділу поліції, вбачається, що невідомими особами в результаті кидання каміння з даху колишнього консервного заводу розбите заднє бокове скло автомобіля марки «ЗАЗ-11021», д.р.н. «НОМЕР_1», сума завданих збитків зі слів потерпілого становить близько 1000 грн.

12.02.2017 року його дружина вдруге звернулася до Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області про затримання невідомих осіб, які кидали сміття на його автомобіль.

Висновком про результати розгляду звернення від 13.02.2017 року поліцейського ГРПП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9, встановлено, що викид сміття, внаслідок чого був пошкоджений автомобіль позивача, здійснено неповнолітніми особами - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. На батьків вказаних неповнолітніх осіб складено адміністративні протоколи за ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції копій постанов Ківецівського районного суду Волинської області від 06 березня 2017 року у справах № 158/426/17, 158/425/17 та № 158/424/17 судом притягнуто до адмінвідповідальності за ч.3 ст.184 КУпАП ОСОБА_4, ОСОБА_11 та ОСОБА_2 і застосовано щодо них адмінстягнення у виді штрафу в розмірі по 51 грн. Зі змісту постанов видно, що відповідачки були визнані винними у вчиненні адмінправопорушення, яке полягало у неналежному виконанні передбачених законодавством обов»язків щодо виховання неповнолітніх синів, що призвело до вчинення ними 12.02.2017 року вказаних неправомірних дій.

Також, згідно з висновком № 593/17 від 12.02.2017 року на місці події, а саме на території приміщення консервного заводу встановлено, що малолітніми, які з вікон другого поверху кидають сміття та 10.02.2017 року своїми діями пошкодили вищевказаний автомобіль, є ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. На батьків малолітніх складено адміністративні протоколи за ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Постановами Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.03.2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на останніх адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. Крім того, правопорушники, кожна зокрема вину у вчиненому визнали повністю, щиро розкаялися та просили суворо не карати.

Відповідно до копій свідоцтв про народження, відповідачі є неповнолітніми, а тому позивач ОСОБА_1 звернувся до їхніх батьків про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди, яку останні відмовились відшкодовувати добровільно (а.с.106, 108).

Отже, на час вирішення судами спору про відшкодування шкоди ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є неповнолітніми особами у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а тому їх відповідальність за завдану шкоду настає на підставі статті 1179 ЦК України.

Відповідно до ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного Кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відшкодування шкоди, заподіяної неповнолітніми особами, здійснюється на істотно інших засадах, ніж відшкодування шкоди, заподіяної малолітніми особами. ЦК України визнає неповнолітніми фізичних осіб віком від 14 до 18 років (ч. 1 ст. 32 ЦК).

На відміну від малолітніх, неповнолітні особи визнані законодавцем повністю деліктоздатними, тобто здатними самостійно нести відповідальність за шкоду, заподіяну їхніми діями іншим особам.

Однак, відповідно до частини другої статті 1179 ЦК України, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Згідно із ч. 1 ст. 1182 ЦК України шкода, завдана спільними діями кількох неповнолітніх осіб, відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у даній справі заявлено позов щодо цивільно-правових наслідків дій осіб, яких позивач вважає винними у вчиненні пошкодження його автомобіля. Зазначеними вище постановами Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.03.2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 184 КУпАП і накладено на останніх адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. Вину відповідачки визнали повністю, отже наявні правові підстави для відшкодування заподіяної матеріальної шкоди ними як батьками неповнолітніх у розмірі витрат, доведених належними та допустимими доказами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відомості про батька ОСОБА_6 - ОСОБА_12 та батька ОСОБА_7 - ОСОБА_13 записані зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Батьками ОСОБА_8 є: мати ОСОБА_4 та ОСОБА_14 відповідно до свідоцтва про народження. Проте після розірвання шлюбу між батьками неповнолітній ОСОБА_8 з досягнення трьохрічного віку проживає разом з матір'ю ОСОБА_4, яка займається його вихованням. Батько з дитиною не спілкується, не бере участі в його вихованні та не притягувався судом до адміністративної відповідальності за неналежне виконання передбачених законодавством обов'язків щодо виховання неповнолітнього сина.

Хоча відповідно до положень статті 1179 ЦК України, шкода завдана неповнолітньою особою відшкодовується її батьками, проте суд, встановивши що винною у неналежному виконанні передбачених законодавством обов'язків щодо виховання дитини була визнана тільки мати неповнолітнього ОСОБА_8, позовні вимоги пред'явлені лише до неї, з метою своєчасного та ефективного захисту порушеного права позивача, обгрунтовано стягнув шкоду з ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_4 погодилась з рішенням суду щодо покладення на неї обов'язку відшкодування шкоди, завданої неповнолітнім сином, та просила залишити оскаржуване рішення суду без змін. Також з цих підстав і не оскаржується рішення суду позивачем.

Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що протиправність поведінки батьків полягає у невиконанні покладених на них обов'язків з виховання дітей, а тому обов'язок батьків, які безпосередньо шкоди потерпілому не завдають, виникає тому, що вони не виконали свого обов'язку з виховання дітей та нагляду за ними, що сприяло скоєнню неповнолітніми неправомірних дій.

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що доказуванню у справі підлягає розмір спричиненої шкоди.

Згідно з висновком про результати розгляду звернення громадянина та особистої заяви ОСОБА_1 від 10.02.2017 року, в результаті кидання каміння з даху колишнього консервного заводу розбите бокове скло автомобіля марки «ЗАЗ-11021», 1998 року випуску, д.р.н. «НОМЕР_1».

У свої поясненнях позивач ОСОБА_1 від 12.02.2017 року покликається на те, що вказані неповнолітні особи пошкодили також дах автомобіля, однак таких доказів ним суду не було надано. Крім того, в матеріалах справи відсутні огляд та опис пошкоджень автомобіля марки «ЗАЗ-11021», 1998 року випуску, д.р.н. «НОМЕР_1» в результаті неправомірних дій ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зафіксованих під час виклику працівників поліції.

При проведенні перевірки за фактом пошкодження майна не було встановлено конкретні розмір та обсяг пошкодженого неповнолітніми майна, не визначено його вартість.

З метою визначення вартості матеріального збитку позивач замовив та оплатив проведення дослідження визначення вартості відновлювальних ремонтних робіт транспортного засобу у приватного підприємця ОСОБА_15 Згідно звіту №270/17 про оцінку автомобіля матеріальний збиток, завданий шляхом пошкодження даного автомобіля, склав 9534,48 грн. /а.с. 10-21/.

Разом з тим, ОСОБА_1 пояснив, що ремонт транспортного засобу проводив власними силами і доказів понесених витрат у зв'язку з цим не надав.

Крім того, в матеріалах справи наявна калькуляція 270/17 вартості відновлювального ремонту автомобіля «ЗАЗ-11021», д.р.н. «НОМЕР_1», де вказано, що вартість замінних деталей, а саме: панелі даху та скла вікна правої боковини становить 1769,98 грн. (1559,39+210,59) /а.с.20/.

Інші пошкодження транспортного засобу, вартість відновлення яких становить 7280,25 грн., відповідно до висновку звіту №270/17 оцінки вартості відновлювального ремонту, судом обгрунтовано не взято до уваги, так як дані пошкодження при вчиненні відповідачами неправомірних дій встановлені не були.

Разом з тим, помилкове покликання суду на норми ст. ст.1187, 1188, 1194 ЦК України в останньому реченні мотивувальної частини оскаржуваного рішення не впливає на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки зі змісту всієї мотивувальної частини рішення не вбачається обґрунтування висновку суду цими нормами, а тому не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено заявлений ним розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження його майна неповнолітніми особами, і оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди є законним та обґрунтованим.

Оскільки в іншій частині рішення суду позивачем не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому скарга до задоволення не підлягає, рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 жовтня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 17 січня 2018 року.