Справа № 376/2092/16-ц Головуючий у І інстанції Ярошенко С. М.
Провадження № 22-ц/780/360/18 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 58 11.01.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Голова правління ПАТ КБ «ПриватБанк», про стягнення майнової шкоди, заподіяної наданням банківської послуги,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 8 726,64 грн. майнової шкоди та 1 000 000 грн. моралньної шкоди.

У подальшому ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив на час розгляду справи заборонити ПАТ КБ «ПриватБанк» вчиняти будь-які дії щодо нарахування процентів та будь-яких штрафних санкцій (штрафів і пені) за кредитним договором SAMDNWC8 (банківські рахунки № 4149 6258 0821 8802, НОМЕР_4, 4149 4374 0289 5492); вчиняти будь-яке стягнення, автоматичне погашення заборгованості з відкритих особових базових банківських рахунків НОМЕР_1, НОМЕР_2 за договорами про заощадження вклади «Мультивалютні» SAMDN1920 від 28.12.2010 року, SAMDN1921 від 28.12.2010 року, SAMDN1922 від 28.12.2010 року, що знаходяться у ПАТ КБ «ПриватБанк»; вчиняти будь-яке стягнення, автоматичне погашення заборгованості з особових базових банківських рахунків, яким відповідають платіжні картки НОМЕР_3, № НОМЕР_4, НОМЕР_5; без участі і відома позивача відкривати нові рахунки на його ім'я; змінювати розмір кредитного ліміту за кредитним договором SAMDNWC8; вчиняти будь-яке стягнення, автоматичне погашення заборгованості з інших джерел його прибутків.

В обґрунтування заяви вказав, що відповідач вчиняє дії по автоматичному погашенню заборгованості за кредитним договором SAMDNWC8 з його депозитних рахунків, внаслідок чого позивачеві заподіюється шкода, що призводить до обмеження його прав розпоряджатися своїми грошовими коштами. Вказує, що банк ухиляється від виконання судових рішень, а у випадку задоволення позову, він не зможе протягом розумних і встановлених законом строків повернути собі ті кошти, які банк стягнув з нього автоматично, тому невжиття заходів забезпечення позову, на його думку, може утруднити виконання рішення суду.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року заяву було задоволено частково, зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» на період розгляду даної справи заборонити вчиняти будь-яке стягнення, автоматичне погашення заборгованості з відкритих на ОСОБА_2 особових базових банківських рахунків НОМЕР_1, НОМЕР_2, з особових базових банківських рахунків, яким відповідають платіжні картки НОМЕР_3, № НОМЕР_4, НОМЕР_5, з інших джерел прибутків за кредитним договором SAMDNWC8, у задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» подали апеляційні скарги, в якій ОСОБА_2 просить її скасувати та постановити нову про повне задоволення його заяви, а представник банку просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявника про зобов'язання банку заборонити вчинення будь-яких дій з приводу автоматичного погашення заборгованості по банківських рахунках позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки вони відповідають принципам розумності і справедливості, однак решта вимог заявника задоволенню не підлягає, оскільки вони не є співмірними із предметом та підставами позову і не підтвердженні належними доказами, що відсутність таких заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення 8 726, 64 грн. майнової шкоди та 1 000 000 моральної шкоди.

У подальшому, подав заяву про забезпечення позову, в якій просив на час розгляду справи заборонити ПАТ КБ «ПриватБанк» вчиняти будь-які дії щодо нарахування процентів та будь-яких штрафних санкцій (штрафів і пені) за кредитним договором SAMDNWC8 (банківські рахунки № 4149 6258 0821 8802, НОМЕР_4, 4149 4374 0289 5492); вчиняти будь-яке стягнення, автоматичне погашення заборгованості з відкритих особових базових банківських рахунків НОМЕР_1, НОМЕР_2 за договорами про заощадження вклади «Мультивалютні» SAMDN1920 від 28.12.2010 року, SAMDN1921 від 28.12.2010 року, SAMDN1922 від 28.12.2010 року, що знаходяться у ПАТ КБ «ПриватБанк»; вчиняти будь-яке стягнення, автоматичне погашення заборгованості з особових базових банківських рахунків, яким відповідають платіжні картки НОМЕР_3, № НОМЕР_4, НОМЕР_5; без участі і відома позивача відкривати нові рахунки на його ім'я; змінювати розмір кредитного ліміту за кредитним договором SAMDNWC8; вчиняти будь-яке стягнення, автоматичне погашення заборгованості з інших джерел його прибутків (а.с.2-5).

Відповідно до ст. 151 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.2 ч.1, ч. 3 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк здійснює автоматичне списання коштів з рахунку позивача, що може призвести до утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову про повернення цих коштів, тому такі вимоги заявника підлягають задоволенню та є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що інша частина вимог заявника не може бути задоволена, оскільки не є співмірною із заявленими позовними вимогами та може перешкоджати господарській діяльності банку.

Доводи апелянта ОСОБА_2 зводяться до переоцінки доказів, суперечливого тлумачення норм матеріального і процесуального права і тому не можуть бути законною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Разом з тим, доводи банку, які викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованості вжитих заходів забезпечення позову, а тому також не можуть бути підставою для скасування ухвали місцевого суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням вимог закону, а підстави для її скасування, що передбачені ст. ст. 374, 380 ЦПК України, відсутні, тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: