Постанова

Іменем України

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 2-308/2326/15-ц

провадження № 61-1493св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 червня 2016 року у складі колегії суддів Леска В. В., Готри Т. Ю., Джуги С. Д.,

ВСТАНОВИВ :

02 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28 лютого 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 16 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31 січня 2015 року має заборгованість у розмірі 26 384 грн 15 коп., яка складається: 13 598 грн 12 коп. - заборгованість за кредитом; 10 003 грн 45 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 050 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 232 грн 58 коп. - штраф (процентна складова), що стверджується розрахунком суми заборгованості.

Посилаючись на вказані обставини, банк просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 26 384 грн 15 коп. за кредитним договором № б/н від 28 лютого 2013 року та сплачений судовий збір у розмірі 263 грн 84 коп.

11 травня 2016 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим,що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, надана позивачем Анкета-заява не є договором кредиту, оскільки не містить ні розміру кредитного ліміту, ні строку кредитування, ні встановлених відсотків за користування кредитом, ні виду картки, ні дати отримання кредитної лінії, на запит суду позивачем не надано оригіналу договору кредиту.

24 червня 2016 року рішенням апеляційного суду Закарпатської області рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 травня 2016 року скасовано, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 28 лютого 2013 року в загальній сумі -26 384 грн 15 коп., із яких: 13 598 грн 12 коп. - заборгованість за кредитом; 10 003 грн 45 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина) та 1 232 грн 58 коп. - штраф (процентна складова).

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що між банком та відповідачем існують договірні відносини, останній порушив умови договору, та у нього виникла заборгованість, розмір якої позивачем обґрунтовано.

25 липня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовані обставини справи та зроблені правильні висновки, пославшись на постанову Верховного Суду України в справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частина перша статті 409 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договірб/н від 28 лютого 2013 року. Відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 16 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується Анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», довідкою про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 6-32).

При укладенні спірного договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

При оформленні кредитної картки «Gold» із кредитним лімітом 16 000 грн. відповідач ОСОБА_1 під підпис ознайомився із Пам'яткою клієнта, що містить Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування.

Частинами першою та другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання, що виникають з умов договору, не виконує, внаслідок чого станом на 31 січня 2015 року має заборгованість у розмірі 26 384 грн 15 коп., яка складається з: 13 598 грн 12 коп. - заборгованість за кредитом; 10 003 грн 45 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 050 грн - заборгованість з комісії за користуванням кредитом; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 232 грн 58 коп. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком суми заборгованості (а. с. 4-5), і такий відповідачем не спростований.

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), обґрунтовано виходив з того, що між Банком та відповідачем ОСОБА_1 існують договірні відносини, останній порушив умови договору, та у нього виникла заборгованість, розмір якої позивачем належно обґрунтований.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши мету правочину, відносин між сторонами, їх поведінку та обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, встановивши на підставі доказів, яким було дано належну оцінку, факт наявності між сторонами кредитних правовідносин шляхом укладення у письмовій формі відповідного договору, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи заявника про те, що жодного кредитного договору від 28 лютого 2013 року він не підписував, а тому жодних зобов'язань у нього перед Банком немає, не можуть бути взяті до уваги як такі, що спростовуються встановленими по справі обставинами.

Доводи касаційної скарги щодо правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вона не стосується даних правовідносин. У цій справі йдеться про зміну Умов надання споживчого кредиту фізичним особам щодо збільшення позовної давності, де положення частини першої статті 259 ЦК України вимагає письмової згоди. А в даній справі -Умови і правила надання банківських послуг є складовою кредитного договору і доказів, що ці Умови змінювались, немає.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат

В. П. Курило