АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/2658/15-ц Номер провадження 22-ц/786/12/18Головуючий у 1-й інстанції Бондаренко О. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Триголова В.М., Одринської Т.В, при секретарі: Гнатюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08.08.2015 року о 18 годині біля паркану домоволодіння №33 на вулиці Набережній, її сусід ОСОБА_2 на ґрунті неприязних стосунків, розмахнув вилами, які знаходилися в нього в руках та навмисно наніс удар в праве плече, від чого вона втратила рівновагу, впала та вдарилась головою об дорогу, при цьому втратила свідомість. На місце пригоди викликали «швидку» допомогу, яка надала їй першу медичну допомогу та доправила в 1-шу міську лікарню, після огляду вона була відправлена додому. Вказувала, що 10.08.2015 року її самопочуття погіршилось, а тому вона звернулась до неврологічного відділення 1-ї міської лікарні та була госпіталізована, де проходила лікування по 17.08.2015 року. Вказувала, що згідно висновку експерта Кременчуцького міжрайонного відділення обласного бюро СМЕ Департаменту охорони здоров'я Полтавської облдержадміністрації ОСОБА_4 № 938 від 25.09.2015 року ОСОБА_2 було спричинено їй тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та поверхневої рани на правому плечі, можливо в строк та при вказаних обставинах і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. В зв'язку з отриманням вказаних тілесних ушкоджень вона перебувала на лікуванні в неврологічному відділенні Кременчуцької ЦРЛ з 10 по 17 серпня 2015 року з діагнозом: ЗЧМТ , струс головного мозку. Відповідно до виписки з медичної картки № 1478 їй було призначено лікування з використанням медичних препаратів, за лікування та придбання медичних документів нею було витрачено грошові кошти на загальну суму 1490,98 гривен. Крім того, позивач зазначила, що вказаними протиправними діями відповідача їй було заподіяно також і моральну шкоду, яку вона оцінила в розмірі 15 000 гривень. В зв'язку з чим, прохала суд стягнути з відповідача на її користь 1490,98 гривен матеріальної шкоди, 15000 грн. моральної шкоди, 1000 гривен витрат на правову допомогу , 120 гривен витрат, понесених по оплаті опублікування оголошення в газеті «Зоря Полтавщини» про виклик відповідача в судове засідання, що документально підтверджені.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1490 гривень 98 копійок матеріальної шкоди та 15 000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1000 гривень витрат на правову допомогу та судові витрати за опублікування оголошення в пресі про виклик відповідача в сумі 120 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Додатковим рішеннямКременчуцького районного суду Полтавської області від 07 вересня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на рахунок держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

З рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення місцевого суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судове засідання проводилось за участі апелянта та представника позивача, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішенняє невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 08.08.2015 року з вини відповідача ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_3 були спричиненні тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №938 від 25.09.2015 року за своїм характером є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Відповідно повідомлення Кременчуцького відділення поліції ГУНП в Полтавській області №1127/115/109/02-16 від 04.02.2016 року - в провадженні слідчого відділу Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області перебували матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000744 від 10.08.2015 року, за фактом вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 125 КК України (за фактом отримання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості). 08.11.2017 року дане кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 ознак злочину.

Тілесні ушкодження спричинили необхідність лікування позивача в Кременчуцькій першій міській лікарні з 10.08.2015 року по 17.08.2015 року, та відповідно витрати на лікування, загальна вартість яких складає 1490,98 грн., що підтверджується копіями товарних чеків, квитанціями.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача із спричинення тілесних ушкоджень позивачу є незаконними, чим були порушені її законні права та інтереси, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Проте, при визначені розміру матеріальної та моральної шкоди, місцевим судом внаслідок неправильної оцінки доказів та не врахування всіх обставин справи, було допущено помилку, яка підлягає виправленню.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з ї вини.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Зі змісту ч. 1 ст. 1195 ЦК України вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Тобто, на користь потерпілого відшкодовуються витрати, які пов'язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров'я.

Доводи апелянта щодо відсутності в його діях вини у заподіянні шкоди позивачці є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, які об'єктивно свідчать проте, що між сторонами по справі 08.08.2015 року малася сутичка, в ході якої обидві сторони застосовували фізичну силу як безпосередньо, так і за допомогою сторонніх предметів.

За таких обставин можливість спричинення тілесних ушкоджень іншій особі усвідомлювалася сторонами, а тому вина в діях відповідача вбачається.

Таким чином враховуючи, що дії відповідача по заподіянню тілесних ушкоджень позивачу були незаконними, а тому місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування, однак колегія суддів не погоджується з визначеним судом розміром.

Доводи апелянта в частині доведеності позивачем розміру витрат на лікування та належного обґрунтування розміру моральної шкоди є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Так, звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_3 прохала стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 899,85 грн. У січні 2016 року позивач ОСОБА_3 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої прохала стягнути з відповідача ще 591,13 грн. витрат на лікування, які були нею понесені через 6-8 місяців після травми під час проходження повторного лікування. Тобто, загальна сума розміру матеріальної шкоди на думку позивача складає 1490,98 грн.

Згідно наданих позивачем копій товарних чеків та квитанцій, вбачається, що витрати на лікування останньою були понесені лише у розмірі 799,85 грн. Квитанція №126 від 10.08.2015 року про сплату благодійного внеску у розмірі 100 грн. не може бути взята судом до уваги, оскільки вона не відноситься до витрат на лікування та була внесена останньою благодійно (а.с.10,11, т.1).

Крім того, товарний чек №87 від 22.12.2015 року про сплату позивачем коштів на лікування у розмірі 591,13 грн., також не може взятися до уваги, оскільки позивачем не надано достатніх та належних доказів, які б підтверджували зв'язок між даними витратами на лікування та тілесними ушкодженнями, які позивач отримала 08.08.2015 року. Наявність рекомендацій щодо повторного лікування у медичній документації, не може визнаватися достатнім доказом, оскільки вони мають довільний характер (припущення) та не виключають виникнення інших обставин, які сприяли виникненню хворобливого стану.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року в цій частині підлягає зміні, а тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню матеріальна шкода пов'язана з витратами на лікування у розмірі 799,85 грн. що підтверджена належними та достатніми доказами..

За нормами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз'яснень, наведених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, передбачено, що в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Предметом доведення крім наявності самого факту моральної шкоди підлягає доказуванню її глибина, від якої залежить розмір та форма відшкодування. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами ст. 1167 ЦК України.

Так, вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи причини конфлікту, поведінку сторін в даній ситуації, причинний зв'язок між ушкодженням та моральною шкодою, фізичні та моральні страждання, прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 15000 грн.

Проте, колегія суддів зважаючи на викладені вище обставини справи не може погодитися з визначеним судом розміром щодо завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 15000 грн., а тому приходить до висновку що рішення в цій частині необхідно змінити, яким стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому задоволенню вони не підлягають.

Таким чином, враховуючи викладені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, та зміни рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року - змінити, зменшити суму матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 до 799,85 грн. (сімсот дев'яносто дев'ять гривень вісімдесят п'ять копійок) та суму моральної шкоди до 500 грн. (п'ятсот гривень).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ В.М. Триголов /підпис/ Т.В. Одринська

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: