Справа № 310/7050/17
У Х В А Л А

11 січня 2018 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні під час розгляду цивільної справи за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради до ОСОБА_3 про стягнення надмірно виплаченої суми клопотання представника відповідачки про припинення провадження по справі,

встановив:

УПСЗН виконавчого комітету БМР звернулось до Бердянського міськрайсуду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення надмірно сплаченої суми. Свої вимоги позивач мотивував наступним. Відповідачці призначалась щомісячна грошова допомога як особі, яка проживає разом з інвалідом 2 групи внаслідок психічного розладу, який за висновками лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, однак, позивачем було виявлено, що під час отримання вказаної допомоги відповідачка працювала сторожем в КП «Бердянськекотранс» та отримувала заробітну плату. В звязку із наведеним позивач просив стягнути з відповідачки суму надміру виплаченої допомоги в розмірі 38 376,90 грн.

Під час розгляду справи представником відповідачки було заявлено клопотання про припинення провадження по справі, оскільки в даному випадку спір між сторонами має публічно-правовий характер і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України повинен розглядатися за нормами адміністративного судочинства.

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні вказаного клопотання, оскільки воно не ґрунтується на законі.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Відповідно до ч. 2 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, в спорах за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом.

У відповідності із п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України субєкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі при виконанні делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, публічно-правовим спором є той спір, який випливає із здійснення субєктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

У відносинах, які склалися між сторонами, позивач не здійснював владних управлінських функцій щодо позивача.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір (стягнення надмірно виплаченої суми) є спором про право, який слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглядає справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави для закриття (а не припинення, як зазначено в клопотанні) провадження по даній справі.

Керуючись ст.ст. 19, 255, 260, 261, 352, 353 ЦПК України, суддя

ухвалив:

В задоволенні клопотання представника позивачки про припинення провадження по справі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 16 січня 2018 року.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду ОСОБА_4