АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 641/3632/16-ц

провадження № 22-ц/790/587/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та зняття з реєстраційного обліку, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року (у складі судді Боговський Д.Є.),

встановив:

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та зняття з реєстраційного обліку, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому після уточнення вимог, просив усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення за вказаною адресою ОСОБА_2, її малолітньої доньки ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він є власником житлового приміщення, в даному приміщенні зареєстровані та мешкають особи, які не є членами його сім'ї. Факт їх фактичного проживання та реєстрації в квартирі створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_8 уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, просили відмовити в їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надали суду заяви про слухання справи за їх відсутності із зазначенням щодо не визнання позовних вимог ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав.

Від представника третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Кравцової Т.В. до суду надійшла заява про слухання справи за її відсутності та прийняття рішення з урахуванням інтересів дитини.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Усунено ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Знято ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, з посиланнями на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити до вирішення питання по суті по справі №641/6214/13-ц за заявою ОСОБА_2 щодо вирішення питання про забезпечення постійним житлом для проживання малолітньої ОСОБА_6

Крім того, апелянт заявила клопотання про виклик в судове засідання позивача ОСОБА_1 для надання особистих пояснень по справі, можливості укладення мирової угоди, а також про виклик уповноваженого представника Управління служб у справах дітей департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради для надання обґрунтованих письмових пояснень з приводу законності виселення малолітньої дитини.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначала, що судом першої інстанції не враховано частину 2 статті 109 ЖКУРСР, відповідно до якої, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані за рахунок кредиту банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, які виселяють, повинно бути зазначено рішенням суду.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, що підтверджується підписом позивача у явочному аркуші (а.с.100 т.2) та телефонограмами на ім'я апелянта та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.110, 111 т.2).

Враховуючи, що справа знаходиться в провадженні суду тривалий час, повістки на ім'я відповідачів повертаються не врученими, відповідачі 21.12.2017 року, 07.06.2018 року, апелянт 07.06.2018 року, 26.07.2018 року надавали клопотання про відкладення розгляду справи, повідомлялись про час та місце розгляду справи телефонограмами, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом ПН ХМНО Звєрєва А.М. від 13.10.2006 про належність права власності на майно на підставі акту про проведення прилюдних торгів та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 18.10.2006 року.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.02.2014 року у справі № 641/6214/13-ц витребувано у ОСОБА_12 належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 та надано її ОСОБА_1 для володіння, користування та розпорядження майном; дане судове рішення набрало законної сили 11.03.2014 року.

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» від 08.09.2017 за № 2104 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та мешкають ОСОБА_2, її донька ОСОБА_6, 2015 р.н., ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Підставою для реєстрації ОСОБА_2 та членів її родини в даному житловому приміщенні було укладення 24.12.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 договору купівлі-продажу, який рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.04.2017 року у справі № 641/6362/16-ц визнано недійсним та присуджено до стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 199825,00 грн., судове рішення у справі набрало законної сили 04.05.2017.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (статті 391 ЦК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 61 ЦПК України (в ред. 2004 р.) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що підстави набуття права власності ОСОБА_2 на спірне житлове приміщення рішенням суду було визнано недійсним, іншим рішенням суду це приміщення було витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 та передано ОСОБА_1, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для подальшого проживання ОСОБА_2 та членів її родини в квартирі, а так само і їх реєстрації за зазначеною адресою.

Дана позиція також кореспондується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-158цс14, а саме, що право членів сім'ї власника житлового приміщення користуватися ним може виникнути та існувати лише за наявності права власності на житлове приміщення в особи, членами сім'ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено підстави та порядок зняття з реєстрації місця проживання, а саме зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1.

За таких обставин колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 серпня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко