Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1627/17 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В.
Категорія 30 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Житомирі матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до держави, гаранту права, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2017 року, постановлену під головуванням судді Янчук В.В. у м. Коростишеві,

встановила:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача: держава, гарант права, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

21 листопада 2017 року зазначена позовна заява була залишена без руху на підставі ст. 119 ЦПК України із наданням строку для усунення недоліків.

01 грудня 2017 року ухвалою Коростишівського районного суду позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до того ж суду для продовження розгляду. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції порушено його право доступу до правосуддя, неподання доказів не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху, а в подальшому і повернення її, крім того, судом не враховано, що при зверненні до суду за захистом свого порушеного права особа на власний розсуд визначає предмет та підстави такого позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 121 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-ІV від 18.03.2004) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Згідно положень ст.119 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-ІV від 18.03.2004) позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого вона подається, ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі, зміст позовних вимог, ціну позову щодо вимог майнового характеру, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, перелік документів, що додаються до заяви. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Із матеріалів справи вбачається, що 21.11.2017 року постановляючи ухвалу, суддя керувався положеннями ст. 119 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-ІV від 18.03.2004) та вказав, що ОСОБА_1 у своїй позовній заяві не зазначив підстави та предмет позову, виклав вимоги альтернативно, не визначився із колом відповідачів, не вказав ціну позову, не надав докази на підтвердження заявлених вимог та не навів підстави для звільнення від доказування (а.с. 1).

27.11.2017 року ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали подав заяву (а.с. 8-10). Проте всупереч зазначеному, 01.12.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернуто позивачу (а.с. 12).

Суд дійшов такого висновку помилково.

Так, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, зазначені статтями 119 і 120 ЦПК України, то відповідно ст. 121 ЦПК України позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають вертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху.Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику. Пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК.

Вказані роз'яснення до норм чинного на час вирішення питання про повернення позовної заяви ОСОБА_1 законодавства судом першої інстанції не враховані.

Крім того, судом не роз'яснено позивачу право щодо заявлення клопотання про заміну відповідача, а відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-ІV від 18.03.2004) ОСОБА_1 вправі розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, висновки суду щодо заявлення вимог до неналежних відповідачів є передчасними.

Таким чином, ухвала суду про визнання позовної заяви неподаною та повернення позивачу була винесена без врахування вимог ЦПК України та згаданих роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, що суперечить вимогам чинного на той час процесуального законодавства.

Крім того при винесенні ухвали про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції не врахував положення п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Відповідно до ст.130 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-ІV від 18.03.2004) питання щодо наявності доказів або підстави для звільнення від доказування, підлягають з'ясуванню судом у попередньому судовому засіданні. Дослідження та оцінка доказів здійснюється судом під час розгляду справи.

З огляду на наведене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 259,268, 367, 368, 374, 379, 381 -384, 390, 391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2017 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього ж дня може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді