АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 683/1920/14-ц
Проваджння № 22-ц/792/138/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Грох Л.М., Корніюк А.П.,

секретар Гриньова А.М.

з участю : відповідача, його представника

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 683/1920/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду від 14 вересня 2016 року (суддя Андрощук Є. М.) по справі позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Старокостянтинівської міської ради, третя особа на стороні відповідача без заявлення самостійних вимог щодо предмету спору управління Держгеокадастру у Старокостянтинівському районі про визнання недійсним рішення та скасування Державних актів.

Заслухавши доповідача, відповідача, його представника, перевіривши, матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом просив скасувати п. 28 рішення сесії Старокостянтинівської міської ради № 27 від 30 березня 2012 року в частині передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0625 га для ведення особистого селянського господарства, визнати недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 від 22 червня 2012 року та серії НОМЕР_2 від 22 червня 2012 року на ім'я ОСОБА_1.

Зазначав, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку 0,100 га. та ведення особистого підсобного господарства 0,165 га та підтверджується договором купівлі-продажу від 11 листопада 1997 року, на підставі якого позивачу 25 листопада 1997 року Старокостянтинівською міською радою було видано Державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3. ОСОБА_1 є власником земельних ділянок площею 0,1000 га. та 0,0625 га. на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серія НОМЕР_4 та серія НОМЕР_5 від 22 червня 2012 року. _______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Андрощук Є. М. Провадження № 22-ц/792/138/18

Доповідач -Костенко А.М. Категорія № 47

У лютому 2014 року позивач звернувся до Старокостянтинівського районного виробничого відділу Хмельницької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» для проведення робіт з інвентаризації його земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру, а також внесення земельно-кадастрової інформації до бази даних АС ДЗК. Проте, при проведенні даних робіт, вказаною організацією, було встановлено, що частина земельної ділянки позивача площею 0,0075 га. увійшла до складу двох земельних ділянок площею 0,1000 га. та площею 0625 га., які належать ОСОБА_1 на підставі, Державних актів від 22 червня 2012 року, які передані останній у власність рішенням сесії Старокостянтинівської міської ради від 30 березня 2012 року №27 п.28, що в свою чергу порушує право власності позивача на земельну ділянку.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 12 лютого 2015 року залучено до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача без заявлення самостійних вимог щодо предмету спору управління Держгеокадастру у Старокостянтинівському районі.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 14 вересня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним п.28 рішення №27 сесії Старокостянтинівської міської ради від 30 березня 2012 року про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельної ділянки площею 0,0625 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по АДРЕСА_2. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданий 22 червня 2012 року на імя ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по АДРЕСА_2. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданий 22 червня 2012 року на ім'я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0625 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_2. Вирішено питання судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 з рішенням суду не погоджується просить його скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог, послалася на порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначала, що висновки судово-технічної земельної експертизи зроблені судовими експертами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суттєво відрізняються, оскільки по одному вказано про відсутність накладення земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, тоді як по другому висновку експерта - ОСОБА_5 зазначено, що відповідачем захоплено 75 м. землі у позивача.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не було зазначено причини неправомірності рішення Старокостянтинівської районної ради від 30 березня 2012 року та не вказано конкретні порушення вимог чинного законодавства України.

Не було взято до уваги покази та пояснення представника ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про наявність помилок під час виготовлення технічної документації, позивачем не вірно було обрано спосіб захисту його порушеного права, відповідачем було проведено державну реєстрацію свого права власності на земельні ділянки відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того, судом першої інстанції не було досліджено питання чому позивач не може здійснити реєстрацію речового права, оскільки жодного офіційного документу з приводу відмови у реєстрації речового права на земельну ділянку по АДРЕСА_1 в матеріалах справи відсутній.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України нова редакція, якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження по яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Так судом встановлено, що 11 листопада 1997 року ОСОБА_8 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, площею 0,10 га та ведення підсобного господарства, площею 0,165 га. по АДРЕСА_1.

25 листопада 1997 року ОСОБА_2 на підставі даного договору було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, площею 0,10 га та ведення підсобного господарства, площею 0,165 га. по АДРЕСА_1.

Рішенням 21 сесії Старокостянтинівської міської ради народних депутатів № 27 і 28 від 30 березня 2012 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 загальною площею 0,1625 га. та передано у власність ОСОБА_1 дану земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, площею 0,1 га та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0625 га.

В лютому 2014 року позивач звернувся до Старокостянтинівського районного виробничого відділу Хмельницької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» щодо проведення комплексу робіт з інвентаризації його земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру, внесення земельно-кадастрової документації до бази даних АС ДЗК.

В ході проведення комплексу робіт з інвентаризації земельних ділянок Старокостянтинівським районним виробничим відділом Хмельницької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» було встановлено, що земельна ділянка, що перебуває у власності ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку, що перебуває у власності ОСОБА_1 Дані обставини унеможливлюють виконати процедуру присвоєння кадастрових номерів земельних ділянок, що перебувають у власності ОСОБА_2 та внесення даної земельно-кадастрової документації до бази національної кадастрової системи, оскільки земельна ділянка у частині накладки, площею 0,0075 га знаходиться у власності як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 що підтверджується кадастровим планом земельних ділянок

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Згідно ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У відповідності до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється поряд з іншим шляхом визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ст. ст. 90, 91 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі, їх порушені права підлягають відновленню в порядку, встановленому законом та власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

За висновком судової земельно-технічної експертизи земельні ділянки, які розташовані по АДРЕСА_2 та належні ОСОБА_1, згідно правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, накладаються на земельні ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 в м. Старокостянтинів та належні ОСОБА_2.

Вказана обставина підтверджується і кадастровим планом земельних ділянок сторін, виконаним Старокостянтинівським районним виробничим відділом Хмельницької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» за зверненням ОСОБА_2 та відповіддю з даної організації.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи, оскільки в даному висновку експерт вказав, що накладення земельних ділянок АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 по фактичному землекористуванню відсутнє. А з висновку первинної експертизи та даних Старокостянтинівського районного виробничого відділу Хмельницької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» накладення суміжних земельних ділянок сторін має місце не по фактичному землекористуванню, а згідно правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки. Тобто земельна ділянки ОСОБА_1 відповідно до технічної документації з землеустрою та Державного акту на право власності на земельну ділянку накладається на земельну ділянку ОСОБА_2, межі якої визначені Державним актом на право власності на земельну ділянку 1997 року та кадастровим планом даної земельної ділянки, що перешкоджає ОСОБА_2 зареєструвати свою земельну ділянку в державному земельному кадастрі. По фактичному землекористуванню в сторін спору немає.

При цьому, слід зазначити, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, власником якої є ОСОБА_2, виданий 25 листопада 1997 року, а Державний акт на право власності на земельну ділянку, власником якої є ОСОБА_1, виданий 22 червня 2012 року, тобто позивач набув право власності на земельну ділянку раніше відповідача та правовстановлюючий документ на його земельну ділянку є чинним.

Таким чином, як встановлено по матеріалам справи рішення 21 сесії Старокостянтинівської міської ради народних депутатів № 27 і 28 від 30 березня 2012 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 та передачу у власність ОСОБА_1 даної земельної ділянки були ухвалені з порушенням чинного законодавства, оскільки частина вказаної земельної ділянки площею 0,0075 га перебувала у власності ОСОБА_2, право власності якого на цю частину земельної ділянку припинено не було, ця частина земельної ділянки в нього не вилучалась, вільною не була, а тому не могла бути передана у власність іншому землевласнику.

Допущені порушення вимог чинного законодавства перешкоджають ОСОБА_2 в здійсненні ними свого права власності своєї земельної ділянки, реєстрації її в Державному земельному кадастрі, а тому таке право підлягає захисту в спосіб, вибраний позивачем.

Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним Державного акту є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги, що суд не дав належної оцінки висновкам експертів слід відхилити.

Як вказано вище первинна експертиза визначила накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача згідно правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, що узгоджується з іншими матеріалами справи, а додаткова експертиза визначила відсутність накладень по фактичному землекористуванню, що і не оспорюється сторонами та не є предметом спору.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про не зазначення в рішенні суду причин неправомірності оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування. По матеріалам справи встановлено, що органом місцевого самоврядування було затверджено технічну документацію та передано у власність відповідачу частину земельної ділянки без вилучення її у власника, що перебуває у власності позивача, що суперечить вимогам земельного законодавства.

Пояснення представника ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про допустимі помилки під час виготовлення технічної документації не можуть бути підставою для скасування рішення суду, як про це зазначає апелянт, адже саме такі помилки призвели до виникнення спору.

Слід відхилити також твердження апелянта про порушення ОСОБА_2 вимог закону про реєстрацію речових прав на земельну ділянку, що призвело до виникнення спору між сторонами.

На час виникнення у ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку порядок набуття громадянами права власності на земельні ділянки визначався Земельним кодексом України в редакції Закону від 13 березня 1992 року.

За змістом норм цього Кодексу рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у власність громадян є необхідною передумовою виникнення такого права, після чого орган місцевого самоврядування на підставі вказаного рішення видає громадянам державні акти на право власності на земельні ділянки, які є документами, що посвідчують це право. Разом із тим, право власності на земельні ділянки виникає у громадян після того, як орган місцевого самоврядування видав їм державний акт на право власності на землю та зареєстрував його у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності на нерухоме майно набувається особами в порядку, визначеному законом, який існував на час такого набуття, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього відповідно до Закону № 1952-ІV, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Необгрунтованими є також твердження апелянта про відсутність в матеріалах справи доказів відмови ОСОБА_2 в реєстрації його речового права на земельну ділянку.

Як вбачається з відповіді начальника Старокостянтинівського районного виробничого відділу Хмельницької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» в ході проведення комплексу робіт з інвентаризації земельних ділянок даним відділом було встановлено накладення земельних ділянок сторін, що унеможливлює виконати процедуру присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, що перебувають у власності ОСОБА_2 та внесення даної земельно-кадастрової документації до бази Національної кадастрової системи, та відповідно здійснити реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки у встановленому законом порядку, оскільки реєстрація права у відповідному реєстрі прав власності за відсутності кадастрового номера земельної ділянки неможлива.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 січня 2018 року.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підписи) Л.М. Грох

А.П. Корніюк

Згідно з оригіналом А.М. Костенко