АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/221/18Головуючий у 1-й інстанції Кваша І.М. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі:

головуючого Фетісової Т.Л.

суддів Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.

за участю секретаря

Анкудінова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21.11.2017 (ухвалене о 12 год. 13 хв. у залі судових засідань Чорнобаївського районного суду, повний текст складено 21.11.2017) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу виконавчої влади, :

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн., мотивуючи про те, що він є інвалідом дитинства ІІ групи. З 05.06.2013 почав отримувати пенсію по втраті годувальника відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Цього ж дня він звернувся до відповідача із заявою про переведення його на пенсію, яку отримував його покійний батько, як інвалід Великої Вітчизняної війни, відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», проте йому було відмовлено з тих підстав, що в нього не достатньо документів. Коли він вдруге звернувся до відповідача уже із зібраним пакетом документів йому також було відмовлено з посиланням на те, що не вистачає документів. І так ще кілька разів. Лише після того як позивач поїхав до Головного управління ПФУ в Черкаській області його було переведено на бажаний вид пенсії. Такими діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду про стягнення якої порушено питання в цій справі.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21.11.2017 позовні вимоги у справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вказує на те, що суд першої інстанції не врахував встановлення адміністративним судом при розгляді адміністративного позову ОСОБА_4 до управління ПФУ про визнання дій неправомірними порушення його прав фактом не призначення відповідного виду пенсії. Вказане спричинило моральні страждання позивача, якими йому завдано моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено доказами, що діями відповідача йому було завдано моральної шкоди.

Однак погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що позивачу з 10.06.1976 призначено пенсію по інвалідності як інваліду II групи з дитинства відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991. Він перебував на обліку в Управлінні ПФУ у Чорнобаївському районі, а після об'єднання управлінь - в Золотоніському управлінні ПФУ.

05.06.2013 ОСОБА_4 звернувся до УПФУ в Чорнобаївському районі із заявою про переведення його на пенсію по втраті годувальника (як кругла сирота) відповідно до ст.36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», надавши відповідні документи згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який затверджений постановою правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005.

З 05.06.2013 ОСОБА_4 переведено на пенсію по втраті годувальника за обох батьків.

Позивач стверджує, що з 2013 року він намагався перевестися на пенсію по втраті годувальника відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та знайти необхідні документи для призначення пенсії, оскільки його батько був інвалідом Великої Вітчизняної війни та отримував відповідну пенсію. У зв'язку з відмовою відповідача задовольнити це клопотання позивача він вважає, що йому було завдано моральну шкоду про стягнення якої порушено питання у цій справі.

Крім того, постановою Чорнобаївського районного суду від 07.12.2016 (яка набрала законної сили) дії УПФУ в Чорнобаївському районі щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_4 визнано неправомірними та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.01.2015 по 22.10.2015. Адміністративним судом було встановлено, що для призначення пенсії в разі втраті годувальника відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_4 необхідно було надати довідку МСЕК про визнання померлого батька (ОСОБА_5.) інвалідом. При цьому, документи, які підтверджують статус померлого батька позивача, як інваліда війни, були знайдені у пенсійній справі дочки ОСОБА_5 від іншої дружини - ОСОБА_6, а пенсію отримувала опікун ОСОБА_6 - ОСОБА_7 Таким чином адміністративний суд вказав, що позивач тривалий час намагався перевестися на пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» про що свідчать його численні звернення, позивач не ставився до свого порушеного права зневажливо, а тому дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачу є протиправними.

Апеляційний суд враховує, що згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже протиправність дій відповідача у даному випадку встановлена відповідним судовим рішення адміністративного суду та не підлягає додатковому доказуванню.

При цьому апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що адміністративним судом встановлено протиправність дій відповідача лише щодо перерахунку пенсії позивачу за період часу з 01.01.2015 по 22.10.2015, адже у постанові Чорнобаївського районного суду від 07.12.2016 зазначено про факт звернення позивача за перерахунком пенсії у 2013 році та про те, що незадоволення його вимог відповідачем є незаконним, що є достатнім для констатації факту порушення прав позивача відповідною бездіяльністю відповідача, встановлення чого предметом доказування у цій цивільній справі про відшкодування моральної шкоди.

Отже факт завдання позивачу моральної шкоди незаконною бездіяльністю відповідача у даній справі підтверджується належними та допустимими доказами, що судом першої інстанції при вирішенні спору помилково враховано не було.

Далі, відповідно до положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як передбачено ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи викладені вище норми законодавства та роз'яснення Пленуму ВСУ, а також матеріали справи, апеляційний суд вважає, що в даній справі встановлено факти:

- протиправності дій (бездіяльності) відповідача щодо перерахунку пенсії позивачу, що підтверджується постановою Чорнобаївського районного суду від 07.12.2016 (яка набрала законної сили);

- наявність моральної шкоди у відповідача, яка полягає у тому, що він для захисту свого порушеного права був змушений тривалий час звертатися із відповідними заявами до державних органів, у тому числі, будучи інвалідом дитинства та особою з обмеженими можливостями, їздити протягом двох років до інших населених пунктів для подачі відповідних звернень до установ ПФУ та для отримання пояснень, що безсумнівно завдавало позивачу певних незручностей та впливало на розпорядок його життя.

Більш того, у контексті положень ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до майна належать, крім рухомих і нерухомих речей, також, зокрема, позовні вимоги про відшкодування збитків за внутрішнім законодавством, матеріальна компенсація, присуджена судом, право на пенсію.

З цих підстав апеляційний суд вважає встановленим, що неправомірною бездіяльністю відповідача було порушено право позивача на одержання пенсії, яка йому підлягала до виплати за законом, що додатково свідчить про завдання йому моральної шкоди, так як його законні сподівання на майно (пенсію) були порушені, що додатково ускладнило матеріальну організацію його життя;

- причинно-наслідковий зв'язок між бездіяльністю відповідача та наявністю моральної шкоди у позивача, оскільки зазначена вище шкода у позивача виникла внаслідок порушення його прав бездіяльністю відповідача, яка полягала у протиправному незадоволенні його вимог про призначення певного виду пенсії.

Апеляційний суд враховує, що у даному випадку наявність вини у відповідача встановленню не потребує, адже це передбачено ст. 1173 ЦК України.

Враховуючи усе вищевикладене, а також характер завданих позивачу моральних страждань, відсутність підтвердження належними та допустимими доказами позивачем розміру спричиненої шкоди у саме у заявленому в позові розмірі, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди, яку слід стягнути із відповідача на користь позивача, слід визначити у розмірі 3000,00 грн., що відповідатиме засадам розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21.11.2017 у даній справі слід скасувати у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (неврахування доведеності факту завдання позивачу моральної шкоди незаконною бездіяльністю відповідача), та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ч.ч. 6, 13 ст. 141 ЦПК України у зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та позовних вимог у справі, враховуючи те, що позивача, як інваліда ІІ групи звільнено від сплати судового збору, з відповідача до державного бюджету України слід стягнути судовий збір за розгляд даної справи в судах першої та апеляційної інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Апеляційний суд враховує, що за розгляд позовної вимоги майнового характеру, що має місце у даній справі, судовий збір згідно ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення із позовом та апеляційною скаргою до суду) фізична особа (позивач) має сплачувати у розмірі

1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подачу апеляційної скарги до сплати належить 110% від суми, сплаченої в суд першої інстанції за відповідний позов, позовні вимоги у справі задоволено на 6%, отже з відповідача підлягає до стягнення (1600,00 грн. х 0,4 + 1600,00 грн. х 0,4 х 110%) х 6% = 80,64 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21.11.2017 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу виконавчої влади - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про стягнення моральної шкоди -задовольнити частково.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України Черкаської області на користь ОСОБА_4 3000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України Черкаської області на користь державного бюджету України 80,64 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строки та порядку, визначені цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 05.02.2018 року.

Головуючий

Судді