Справа № 740/1005/18
Провадження № 2/740/884/18
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2018 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря Кононяко С.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування майнової (матеріальної) шкоди 35192,93 грн., інфляційні втрати в сумі 25032,29 грн., три відсотки річних 3173,15 грн., 500 грн. у відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, витрати,пов*язані зі сплатою судового збору та професійно правничою допомогою.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 березня 2015 року о 19 год. 00 хв. на автодорозі Р-67 «Чернігів-Прилуки-Пирятин» на 104 км 800 м в с.Хвилівка Ніжинського району Чернігівської області відбулася дорожньо-транспортна подія за участі транспортних засобів «ГАЗ 330202-01 СПГ «ГАЗЕЛЬ», державний номерний знак НОМЕР_1, під його керуванням та «Деу Леганза», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем п.12.1, 12.6 (г) та п.1.1 розділу 34 ПДР, що призвело до того, що транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 07.12.2017 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, які набрали законної сили.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Деу Леганза», державний номерний знак НОМЕР_3, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Перша» згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чинним на час ДТП. На виконання вимог ЗУ «Про страхування», ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою компанією йому виплачено страхове відшкодування в розмірі 49 242,55 грн.

З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ним замовлено проведення автотоварознавчого дослідження.

Згідно висновку №74 додаткового експертного автотоварознавчого дослідження КТЗ від 26 лютого 2018 року різниця між ринковою вартістю вантажного автомобіля «ГАЗ-330202-01 без урахування пошкоджень, отриманих у ДТП, та його вартістю з урахуванням пошкоджень складає 84 435, 48 грн. Відповідач будь-які кошти для відшкодування заподіяної йому шкоди не надавав, отже ОСОБА_2 повинен відшкодувати йому частково невідшкодовану шкоду страховиком, що становить 35192,93 грн.

На суму боргу ним на підставі ст. 625 ЦК України також нараховано 25032,29 грн. - інфляційну складову, 3173,15 грн. - три відсотки річних за період з 11 березня 2015 року по 11 березня 2018 року, а також просить стягнути 500 грн. витрат за проведення оцінки пошкодженого майна, 3 000 грн. витрат на правову допомогу та 704,80 грн. судового збору, а всього - 67603 грн. 17 коп.

Ухвалою суду від 04 травня 2018 року провадження у справі відкрито до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Інформація про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України.

Відповідачу було запропоновано протягом пятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву відповідно до ст. 278 ч.1 ЦПК України.

Згідно ст. 279 ч.5 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд з урахуванням того, що предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вважає за необхідне розглянути справу в судовому засіданні без повідомлення сторін відповідно до ч.6 ст.279 ЦПК України.

Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін відсутні.

В установлений судом п*ятнадцятиденний строк відповідач не подав заяву із запереченням щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов, що згідно ч.2 ст.191 ЦПК України є підставою для вирішення спору за наявними матеріалами справи.

Враховуючи, що відповідач не подав відзив, суд відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК розглянув справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 11 березня 2015 року близько 19-00 год. ОСОБА_2,керуючи автомобілем «DAEWOO Leganza», державний номерний знак НОМЕР_4, на автодорозі Чернігів-Прилуки-Пирятин при виїзді з с. Хвилівка на 104 кілометрі грубо порушив вимоги п.п.12.1, 12.6 «г» та п. 1.1 розділу 34 ПДР, п.12.6, п.1.1 розділу 34, що призвело до зіткнення з автомобілем ГАЗ-330202-01 СПГ, державний номерний знак НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_1, та пошкодження належного позивачу автомобіля.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 07.12.2017 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, які набрали законної сили. (а.с.7-13).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Деу Леганза», державний номерний знак НОМЕР_3, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Перша» згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чинним на час ДТП. (а.с.17).

З метою визначення розміру збитку, завданого пошкодженому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачем замовлено проведення автотоварознавчого дослідження.

У відповідності до висновку №98 від 16.05.2015 транспортний засіб «ГАЗ 330202-01 СПГ «ГАЗЕЛЬ», державний номерний знак НОМЕР_5, фізично зношений та його ремонт є економічно недоцільним.

Так, згідно висновку №74 додаткового експертного автотоварознавчого дослідження КТЗ від 26 лютого 2018 року різниця між ринковою вартістю вантажного автомобіля «ГАЗ-330202-01 без урахування пошкоджень, отриманих у ДТП, та його вартістю з урахуванням пошкоджень складає 84 435, 48 грн.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно платіжної квитанції ПрАТ «Страхова компанія «Перша» в рахунок страхового відшкодування перерахувала ОСОБА_1 49242,55 грн. (а.с.15).

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, судом взято за основу вказаний Звіт товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, на тій підставі, що він відповідає вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженій Міністнрством юстиції, Фондом держмайна, реєстраційний № 1070/8395 від 24.11.2003 року (зі змінами) тощо; має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, відповідно повинен бути покладений в основу рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Автомобіль відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи вищенаведені норми закону, суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 35192,93 грн. (84435,48 49242,55).

Разом з тим, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 інфляційних витрат та трьох відсотків річних не підлягають задоволенню, оскільки положення ст. 625 ЦК України не застосовується до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки щодо винуватця дорожньо-транспортної пригоди, оскільки відшкодування збитків є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає із зобов'язальних відносин, що мають вчинятися сторонами на виконання взятих на себе грошових зобов'язань.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов'язання є грошовими.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь яке зобов'язання зі сплати коштів. Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).

Зобов'язальні правовідносини, які належать до грошових, досить різноманітні. Вони можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад, обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу).

З огляду на це положення ст. 625 ЦК не застосовуються до спірних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, тому позов підлягає частковому задоволенню в сумі 35 192 грн.93 коп. В частині позовних вимог про стягнення інфляційних витрат в сумі 25 032 грн.29 коп. та трьох відсотків річних в сумі 3 173 грн.15 коп. слід відмовити.

Окрім того, вимога позивача про стягнення витрат у розмірі 500 грн. 00 коп. за проведення оцінки пошкодженого майна, що підтверджується платіжною квитанцією, є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки заснована на положенні п.40.3 ст. 40 Закону України Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно до вказаної вище норми Закону шкода заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана також й з залученням аварійних комісарів у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених ст. 41 цього Закону, тому з відповідача необхідно стягнути 35 692 грн.93 коп. матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, повя*заних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

При цьому, згідно ч.ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підставі договору про надання правничої допомоги адвокат ОСОБА_3 надавав правову допомогу позивачу ОСОБА_1 Загальна вартість послуг адвоката склала 3000 грн., які були сплачені ОСОБА_1 05.03.2018 року, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 42).

На думку суду розмір витрат ОСОБА_1 на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов*язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Сума задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 становить 35692,93 грн., тобто розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог становить 1675,80 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 63898,37 грн., судом визначено часткове задоволення позовних вимог в сумі 35692,93 грн., тобто позовні вимоги задоволені на 55,86% (35692,93 х 100 : 63898,37 =55,86), що є підставою для стягнення на користь позивача з відповідача 393,70 грн. судового збору (704,80 х 55,86 : 100 =393,70).

Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Керуючись ст.ст.22, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 263-265, 274, 279, 280-284, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: Чернігівська область, м.Ніжин, провул.Сквозний, 10, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_6, у відшкодування завданої майнової (матеріальної) шкоди 35192 (тридцять п*ять тисяч сто дев*яносто дві) грн. 93 коп., 500 (п*ятсот) грн. у відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, витрати по сплаті судового збору в сумі 393 (триста девяносто три) грн. 70 коп., 1675 (одна тисяча шістсот сімдесят пять) грн. 80 коп. на оплату професійної правничої допомоги, а всього стягнути 37762 (тридцять сім тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 43 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, - протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте Ніжинським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуюча суддя Ковальова Т.Г.