Справа № 341/1821/13-ц
Провадження № 22-ц/4808/341/18
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника апелянта,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ФК Кредит-Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду від 26 вересня 2018 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство Всеукраїнський ОСОБА_2 (далі - ПАТ ВіЕйБі Банк) звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що за договором від 08.09.2011 р. за №BLaЖГА00071987 ПАТ ВіЕйБі Банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 13 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних за користування кредитом. Відповідно до умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобовязувався щомісячно, згідно графіку, поповнювати свій поточний рахунок, відкритий в банку шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням в сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів встановлених в графіку та сплачувати можливі штрафи та пеню. Умови договору відповідачем не виконувались належним чином, через що утворилася заборгованість станом на 27.05.2013 року в розмірі 25 622,06 грн., що складається із заборгованості за кредитом 11 180,11 грн., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом 1 905,30 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 2 957,50 грн., штрафу 9 579,15 грн.

Ухвалою Галицького районного суду від 13.06.2018 року замінено первісного позивача Публічне акціонерне товариство Всеукраїнський ОСОБА_2 (ПАТ ВіЕйБі Банк) на його правонаступника: Товариство з обмеженою відповідальністю ФК Кредит-Капітал.

Рішенням Галицького районного суду від 26 вересня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ ФК Кредит Капітал заборгованість за кредитним договором №BLaЖГА00071987 від 08.09.2011 року в розмірі 13 085, 41 грн. В решті частині позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що суд безпідставно стягнув з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 13 085,41 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи, що підтверджують отримання ОСОБА_1 будь-яких коштів, а тому відсутні підстави стягувати із ОСОБА_1 як 11 180,11 грн. заборгованості за кредитом так і 1905,30 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ ФК Кредит Капітал 13 085,41 грн. заборгованості.

Представник ТзОВ ФК Кредит Капітал подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідно до умов п.5 Договору відступлення прав вимоги №6797 від 27.03.2018 року наявні у банку документи, що підтверджують права вимоги до боржників, передаються банком новому кредитору за відповідним актом не пізніше 360 днів із дати укладення цього Договору, а реєстр прав вимог у електронному вигляді в день підписання цього Договору.

Зазначає, що станом на 22.11.2018 року ТзОВ ФК Кредит Капітал ще не отримала матеріалів кредитної справи за Договором відступлення прав вимоги №6797 від 27.03.2018 року, зокрема і стосовно ОСОБА_1, оскільки Договір укладений 27.03.2018 р., тому 360-денний строк передачі матеріалів ще не сплив.

Саме тому ТзОВ ФК Кредит-Капітал не може надати первинні документи, які свідчать про отримання відповідачем коштів за Кредитним договором №BLaЖГА00071987, оскільки вони ще не передані ПАТ ВіЕйБі Банк.

Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.09.2011 р. між ПАТ ВіЕйБі Банк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №BLaЖГА00071987, відповідно до якого, банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 13 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних за користування кредитом. Відповідно до умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобовязувався щомісячно, згідно графіку, поповнювати свій поточний рахунок, відкритий в банку шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням в сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів встановлених в графіку, тобто повертати частини кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами та сплачувати можливі штрафи та пеню.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконувались умови кредитного договору, через що утворилася заборгованість в сумі 25 622,06 грн., що складається із заборгованості за кредитом 11 180,11 грн., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом 1 905,30 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 2 957,50 грн., штрафу 9 579,15 грн. Згідно законодавства боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання за договором.

Зі змісту ч.1 ст.627 ЦК України вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Ознайомившись з умовами кредитного договору та вважаючи їх прийнятними для себе, апелянт підписав договір, чим висловив своє задоволення.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Пунктом 3.3.2, п.3.3.3, 3.4.1 Кредитного договору передбачено, що відповідач зобовязаний щомісячно виконувати свої боргові зобовязання відповідно до графіку в порядку, передбаченому п.2.5 загальної частини договору.

При вирішенні спору, суд також виходив з того, що апелянт належним чином не виконав умови кредитного договору, на підставі чого утворилася заборгованість.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували отримання ОСОБА_1 коштів, оскільки в матеріалах справи є копія кредитного договору №BLaЖГА00071987 від 08.09.2011 року, копії паспорту та ідентифікаційного номеру, детальний розпис загальної вартості платежів, а також заява-анкета на отримання «Кредиту готівкою» та відкриття поточного рахунку, де є наявний особистий підпис позичальника ОСОБА_1 (а.с. 4-21).

Пунктом 4.3. загальної частини договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань (а саме, не повернення чергової частини Кредиту та несплачених процентів та комісії за управління Кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого цим Договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений законом строк. Згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України та ст. 1052 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором.

Вимоги позивача не були виконані відповідачем та погашення на підставі договору не відбулось. Загальна заборгованість по кредитному договору разом з заборгованістю за процентами за користування кредитом; заборгованістю за комісією та штрафом, станом на 27.05.2013 року складала 25 622,06 грн.

Апеляційний суд погоджуються з висновком суду першої інстанції про те, що в задоволенні вимоги про стягнення штрафу та комісії слід відмовити. При цьому нарахування комісії за обслуговування кредиту є супутньою послугою, що супроводжує кредит і не підлягає стягненню з боржника, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції. Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується.

Суд апеляційної інстанції вважає, що факт порушення умов кредитного договору є доведеним, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем порушено умови кредитного договору, а тому необхідно стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 08.09.2011 року, а саме: 11 180,11 грн заборгованість за кредитом, 1 905,30 грн заборгованість за процентами за користування кредитом.

Колегія суддів приходить до переконливого висновку, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 26 вересня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_3

ОСОБА_4