АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1380/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 Морозов В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Сіренка Ю. В.

секретар Матюха В.І.

за участю:

позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року, ухваленого суддею Морозовим В.В. (повний текст виготовлено 12 червня 2018 року), у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення суми, що складає різницю між ринковою вартістю предмета іпотеки та сумою боргових забов`язань, -

в с т а н о в и л а :

16 березня 2017 року представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 звернувся в Черкаський районний суд Черкаської області з позовом до ОСОБА_6 про стягнення суми, що складає різницю між ринковою вартістю предмета іпотеки та сумою боргових забов`язань.

Позов мотивовано тим, що згідно договорів про відступлення права вимоги від 28.01.2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступив (передав) ОСОБА_6 право вимоги за кредитними договорами № CNL - F00/071/2006 від 23.05.2006 р. та № CNL - F00/152/2007 від 04.07.2007 р., укладений між ЗАТ «ОТП Банк», АКБ «Райффайзенбанк України» та ОСОБА_3

Згідно договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідченого 28.01.2015 р. приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., реєстрований номер 331, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило (передало) ОСОБА_6 право вимоги за договорами іпотеки № PCNL - F00/071/2006 від 23.05.2006 р. та № PCL-F00/152/2007 від 04.07.2007 р., укладеними на забезпечення виконання вищевказаних кредитних договір.

Згідно з вказаними договорами іпотеки, предметом іпотеки був двоповерховий житловий будинок АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки, загальною площею 0,1601 га, що знаходяться за цією ж адресою.

Станом на 28.01.2015р. загальна сума забов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_6, як новим кредитором (іпотекодержателем) становила 756 402,79 грн.

Протягом лютого місяця 2015 р., шляхом укладення додаткових угод до вищевказаних кредитних договорів, ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_6 - 1 310 000,00 грн.(а.с. 86,88,89)

25.01.2016 р. Черкаським районним судом Черкаської області винесено рішення, яким задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та звернуто стягнення боргу в розмірі 2 066 402, 79 грн. шляхом визнання за ОСОБА_6 права власності на двоповерховий житловий будинок АДРЕСА_1

Пунктом 4 додаткових угод до кредитних договорів від 04.02.2015 р., 11.02.2015 р., 17.02.2015 р. передбачено, що при неповерненні суми позики своєчасно позикодавець вправі буде пред'явити дані додаткові угоди до стягнення в строк і у порядку, передбачені чинним законодавством України, а також договорами іпотеки, зокрема в судовому або позасудовому порядку визнати право власності на предмет іпотеки.

Проте, додатковими угодами не визначено порядок відшкодування вартості предмета іпотеки на суму, що перевищує боргові зобов'язання іпотекодавця.

Отже, по аналогії слід застосовувати вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та пп. 6.4.2 договорів іпотеки, адже якщо певні цивільні відносини не врегульовані Цивільним кодексом України, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини. Виходячи із загальних засад законодавства (справедливості, добросовісності, розумності тощо), суд може розглянути справу по суті.

Беручи до уваги вищевикладене, відповідач повинен був або реалізувати предмет іпотеки протягом року від дати набрання законної сили рішенням суду (кінцевий термін 06.02.2017 року). Різницю між отриманою сумою коштів та сумою боргових зобов'язань повернути іпотекодавцю, або в разі залишення предмету іпотеки у своїй власності, сплатити іпотекодавцю різницю між ринковою вартістю предмета іпотеки (згідно експертного висновку) та сумою боргових зобов'язань, встановлених судом (2 066 402,79 грн.).

Станом на 14.03.2017 року житловий будинок АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки, загальною площею 0,1601 га, що знаходяться за цією ж адресою, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 82356894 від 14.03.2017 р. перебувають у власності відповідача.

Згідно звіту про ретроспективну оцінку по визначенню ринкової вартості житлового будинку з надвірними спорудами та земельними ділянками, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, затвердженого Директором ПП Ажіо від 20.12.2016 р. - ринкова вартість даного майна станом на 25.01.2016 р. становила 6 431 100.00 грн., без урахування ПДВ.

Оскільки вартість предмета іпотеки становить 6 431 100,00 грн., то різниця між ринковою вартістю предмета іпотеки та сумою боргових зобов'язань складає 4 364 697,21 грн., яка відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» підлягає стягненню з відповідача.

У зв'язку із цим, позивач просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь 4 364 697,21 грн., що складає різницю між ринковою вартістю предмета іпотеки та сумою боргових зобов'язань, а також стягнути на його користь з відповідача сплачений ним судовий збір в розмірі 8000,00 грн.

До початку слухання справи по суті представником позивача до суду подано заяву про зміну розміру позовних вимог, зокрема позивач просить стягнути з ОСОБА_6на його користь 3 997 035,21 грн., що складає різницю між ринковою вартістю предмета іпотеки та сумою боргових зобовязань, а також стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір у розмірі 8000,00 грн. та витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 5942,40 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 - 3 997 035 грн. 21 коп. різниці між ринковою вартістю предмета іпотеки та сумою боргових зобов'язань. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати за проведення судової експертизи у сумі 5942 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій вказує на те, що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права, без повного встановлення та надання оцінки всім обставинам, що мають значення для справи, а тому просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зокрема вказано на неправильне застосування ст.37 ЗУ «Про іпотеку», не прийняття до уваги п.п. 6.4.2 п.6.4 Договору іпотеки № PCNL - F00/071/2006 від 23.05.2006 р. та Договору іпотеки № PCL-F00/152/2007 від 04.07.2007 р.

На думку апелянта 16.03.2018 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу продавши житловий будинок та дві земельні ділянки ОСОБА_10 за 321750 грн. не покрив боргових зобов'язань ОСОБА_3 у розмірі 2 066 402 грн. 79 коп. та сума від реалізації предмета іпотеки взагалі не перевищує суму майнових вимог іпотекодержателя до іпотекодавця.

Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції хибно врахував ринкову вартість предмета іпотеки станом на 25.01.2016 р. у розмірі 6 063 438,00 грн., яка встановлена висновком судового експерта Черкаського відділення КНДІСЕ Науменко О.В. № 1437/17-23; № 1565/17-23 від 18.12.2017 р. і від ринкової вартості предмета іпотеки відняв суму боргу - 2 066 402,79 грн. та прийшов до висновку про обов?язок відповідача відшкодувати різницю між вище вказаними сумами, що становить 3 997 035,21 грн. (6 063 438,00 - 2 066 402,79).

Норма ч.3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачає відшкодування не 100% перевищення вартості предмета іпотеки над сумою вимог, що забезпечується договорами іпотеки, а імперативно встановлює стягнення різниці в розмірі 90 % від загальної суми перевищення, що не було враховано судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Черкаського районного суду від 25.01.2016 року на користь відповідача було звернено стягнення суми боргу в розмірі саме 2 066 402,79 грн., шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки, а вартість вказаного майна на день набуття права власності, тобто станом на 25.01.2016 року, згідно висновку судового експерта становила 6063 438,00 грн., тому відповідач, згідно вимог ст.37,38 ЗУ «Про іпотеку», має відшкодувати позивачу різницю між ринковою вартістю предмета іпотеки та сумою боргу, що складає 3997035, 21 грн. (6063 438,00 - 2066 402,79= 3997035, 21).

З даним висновком погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 25.01.2016 р. задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та звернуто стягнення боргу в розмірі 2 066 402, 79 грн. шляхом визнання за ОСОБА_6 права власності на двоповерховий житловий будинок АДРЕСА_1(а.с.11-15).

Отже, відповідно до даного рішення суду звернено стягнення суми боргу в розмірі 2 066 402,79 грн., шляхом визнання за ОСОБА_6 права власності на жилий будинок з підвалом, гаражем, мансардою, загальною площею 302,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею 0,1101 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1 та земельну ділянку НОМЕР_2, загальною площею 0,0500 га , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2: - НОМЕР_3.

Відповідно до звіту про ретроспективну оцінку по визначенню ринкової вартості майна від 20 грудня 2016 року, який надано ПП Ажіо, ринкова вартість вищевказаного житлового будинку з надвірними спорудами та земельними ділянками відповідно до ретроспективної оцінки станом на 25 січня 2016 року становить 6431100,00 грн.(а.с.30).

Згідно до висновку судового експерта Черкаського відділення Київського НДІ судових експертиз МЮ України Науменко О.В. від 18.12.2017 року, ринкова вартість предмету іпотеки, який складається з житлового будинку площею 324,2 кв.м. з надвірними спорудами, земельної ділянки площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_5 та земельної ділянки площею 0,1101 га кадастровий номер НОМЕР_4, що знаходиться по АДРЕСА_1 станом на 25 січня 2016 року визначена порівняльним підходом становить 6063 438,00 грн.(а.с.127-135).

Суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, вірно критично оцінив доводи представника відповідача щодо того, що ринкова вартість вказаного предмету іпотеки є значно нижчою, оскільки згідно висновку судового експерта Науменко О.В. його вартість на момент набуття права власності на нього ОСОБА_6 становила 6063 438,00 грн.

Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобовязаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 38 ЗУ « Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирахував різницю вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя і встановив у сумі 3 997 035 грн. 21 коп., оскільки вартість іпотеки на момент набуття 25.01.2016 року на підставі оцінки предмета іпотеки становить 6 063 438 грн., а боргові зобов'язання - 2 066 402 грн. 79 коп.

Колегія суддів не погоджується з твердженнями апелянта в частині того, що 16.03.2018 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу продавши житловий будинок та дві земельні ділянки ОСОБА_10 за 321750 грн. не покрив боргових зобов'язань ОСОБА_3 у розмірі 2 066 402 грн. 79 коп. та сума від реалізації предмета іпотеки взагалі не перевищує суму майнових вимог іпотекодержателя до іпотекодавця і у зв'язку з цим у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах ЗУ «Про іпотеку» та договорів іпотеки, а посилання на п.п. 6.4.2 п.6.4 Договору іпотеки № PCNL - F00/071/2006 від 23.05.2006 р. та Договору іпотеки № PCL-F00/152/2007 від 04.07.2007 р. - є помилковим та безпідставними.

Не погоджується колегія суддів і з твердженням апелянта щодо зобов'язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, а не 100 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, оскільки це суперечить вимогам ст.38 ЗУ «Про іпотеку».

Колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання представника ОСОБА_6- адвоката ОСОБА_5 про призначення судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи. При цьому колегія суддів виходила з того, що відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно п.7 ч.2 ст.356 ЦПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені: клопотання особи, яка подала скаргу.

З апеляційної скарги вбачається, що апелянтом не оскаржується судове рішення в частині недоліків, недостовірності та помилковості висновку експерта № 1437/17-23; № 1565/17-23 від 18.12.2017 року. Клопотання про призначення по справі судової оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи при подачі апеляційної скарги не подавалось.

На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції ухвалено оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційну скаргу представника ОСОБА_6- адвоката ОСОБА_7 залишає без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року у даній цивільній справі - без змін.

Керуючись ст. ст. 258,367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року, ухваленого суддею Морозовим В.В. (повний текст виготовлено 12 червня 2018 року), у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення суми, що складає різницю між ринковою вартістю предмета іпотеки та сумою боргових забов`язань - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 серпня 2018 року.

Судді Гончар Н.І.

Пономаренко В.В.

Сіренко Ю.В.