Справа № 392/1816/17
Провадження № 2/392/232/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Вдовіченка М.М.

при секретарі - Касьян З.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мала Виска цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом припинення права користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що він являється власником квартири АДРЕСА_1.

Вказане право власності позивач ОСОБА_1, набув на підставі рішення суду від 6 червня 2017 року, яке набрало законної сили. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 12 липня 2017 року, номер запису про право власності: НОМЕР_1. На момент набуття позивачем права власності на квартиру, за вище вказаною адресою були зареєстровані відповідачі -ОСОБА_2 та її повнолітній син ОСОБА_3. Сам факт реєстрації відповідачів в квартирі позивача порушує його права, як власника щодо вільного володіння, користування та розпорядження належною йому власністю, створює перешкоди на укладення договорів на постачання в квартиру комунальних послуг. Тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить задовольнити позов.

Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, при цьому, представник позивача адвокат ОСОБА_4, надав суду заяву про розгляд справи без позивача та його представника, позов підтримав, посилаючись на обставини, що в ньому викладені та просив задовольнити позовні вимоги. Дослідивши позовну заяву та письмові докази по справі, суд встановив слідуючі обставини і визначив відповідно до них правовідносини, які виникли між сторонами. Відповідно до частини першої ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, підстава виникнення права власності: рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області 06.06.2017 року № 392/725/17 (а.с. 13).

Згідно довідки, виданої Смолінською селищною радою 28.11.2017 року про те, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її син ОСОБА_3, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Факт не проживання гр. ОСОБА_5 та її сина ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1, протягом 20 років, підтверджується актом комісії депутата Смолінської селищної ради, свідків (сусідів) від 13 листопада 2017 року (а.с.12).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно положень частин другої ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. (ст. ст. 379, 382 Цивільного кодексу України).

Права власника житлового будинку квартири визначені у ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз'яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, виходячи з наведених правових норм, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а тому суд вважає, що в розрізі даного спору позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав.

Згідно із ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом достовірно встановлено, що позивач є власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Встановлено, що відповідачі не проживають в квартирі з 1997 року понад 20 років, без поважних причин, в зв'язку з чим втратили право користування житловою площею за адресою: АДРЕСА_1.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом припинення права користування жилим приміщенням є обгрунтованим, законним та доведеним, в зв'язку з чим підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ч. 2 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню відшкодування документально підтверджених (а.с. 1) судових витрат понесених позивачем у сумі 640 грн. 00 коп.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 150 Житлового кодексу України, ст. ст. 316-317, 319, 321, 346, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.12,76,77, 78,89 ,141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом припинення права користування жилим приміщенням - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, права користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М. Вдовіченко