Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 10 січня 2018 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

за участю секретаря Чернишової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник - ОСОБА_2.) до ОСОБА_3 (представник - ОСОБА_4), третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області (представник - Остапенко Є.О.), про визнання будівництва самочинним та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезгаданим позовом.

В позові вказує, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1

Землекористувачем суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 є ОСОБА_3.

У травні 2013 року ОСОБА_3 розпочала роботи по демонтажу (перебудові) гаражу за адресою: АДРЕСА_2 розміром 3,63x5,84 метрів, безпосередньо на межі земельних ділянок № 15 та №17, без згоди ОСОБА_1 почала самочинне будівництво споруди розміром 4,85x10,34 метрів. Будівництво відбувалось без отримання відповідних вихідних даних на проектування, з відхиленням від затвердженої проектної документації.

На даний час споруда, яка зведена на місці гаражу, є двоповерховою, дах якої побудований таким чином, що атмосферні опади (сніг, дощ) хаотично стікають на територію земельної ділянки ОСОБА_1 спричиняючи підтоплення, вимивання ґрунту, що в подальшому може призведе до погіршення технічного стану господарських будівель та споруд та безпосередньо земельної ділянки Позивача.

Самовільна будівля разом із капітальною цегляною стіною спричиняє суттєве затемнення та унеможливлює нормальну вентиляцію (провітрювання) земельної ділянки позивача, чим порушує її права як землевласника земельної ділянки.

На підставі зазначеного позивач просить суд визнати будівництво споруди, на місці гаражу (літера «Д» розміром 4,85х10,34 м) на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_2, яке ведеться ОСОБА_3 самочинним; зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати самовільно встановлений гараж (літера «Д» розміром 4,85х10,34 м) на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_2, установивши наступний порядок і спосіб виконання рішення суду, а саме: зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати самовільно встановлений гараж (літера «Д» розміром 4,85х10,34 м) на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_2. У разі невиконання, ОСОБА_3 рішення суду, в добровільному порядку, застосувати вимоги ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусової організації виконавчих дій, спрямований на демонтування самовільно встановленого гаражу (літера «Д» розміром 4,85х10,34 м) на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_2.

У судовому засіданні позивач та її представник наполягли на позові за вищевказаними підставами, а представник третьої особи проти заявлених вимог не заперечував, вказуючи на самочинність проведеного відповідачем будівництва гаражу.

У судове засідання сторона відповідача не явилася. При цьому, в раніше проведеному судовому засіданні представник відповідача та відповідач на позов заперечили, вказуючи на наявність у відповідача відповідних правовстановлюючих документів на спірний гараж.

Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14.10.2013 р., номер: 10817335, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 14.10.2013 р., номер: 10820102; Державним актом на право власності на земельну ділянку, НОМЕР_3 від 11.12.2006 р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.12.2013 р., номер: 15526019.

Відповідач ОСОБА_3є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.09.2004 р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.10.2004 р., свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18.07.2014 р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 18.07.2014 р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.11.2014 р.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2015 року, було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1, про визнання дій протиправними та скасування приписів.

При цьому, вказаним судовим рішенням було встановлено наступне.

Так, 16.09.2014 р. між ОСОБА_6, ОСОБА_7 й ОСОБА_8, з однієї сторони, та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_6, ОСОБА_7 й ОСОБА_8 передали, а ОСОБА_3 прийняла у власність жилий будинок АДРЕСА_2, розташований на земельній ділянці, площею 1019 кв.м. На зазначеній ділянці розташовано: жилий будинок - літера «А», житловою площею 40,8 кв.м, «Б» - сарай, «В» - літня кухня, «в»- сарай, «Г» - сарай, «Д» - гараж, 2 - водогін; 5,6 - паркани. Того ж дня вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваловою Л.С., про що зроблено запис в реєстрі №2781.

06.10.2004 р. право власності на будинок АДРЕСА_2 було зареєстровано в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації.

18.07.2014 р. ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_4.

30.09.2014 р. ОСОБА_3 подала до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області декларацію про початок виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва - реконструкція гаражу за адресою: АДРЕСА_2 код об'єкта 1242.1, 2 категорія складності. Проектна документація розроблена ТОВ «Запорожпроект» (). Не потребує містобудівних умов та обмежень (п. 25 Переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 109 від 07.07.2011 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.07.2011 за N 913/19651). Дана декларація зареєстрована відповідачем 02.10.2014 за №ЗП 06.

06.11.2014 р. ОСОБА_3 подано до Департаменту декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, яка була зареєстрована 13.11.2014 р. за №ЗП 18.

12.01.2015 р. заступником директора Департаменту Демяновим В.Ф. видано головному державному інспектору Запорізького інспекційного відділу Департаменту Оксанченку С.М. направлення на здійснення позапланової перевірки №5 для здійснення позапланової перевірки за адресою: АДРЕСА_2, на об'єкті будівництва - реконструкція гаражу.

За результатами перевірки складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 23.01.2015 р.

На підставі вищевказаного акту Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області щодо відповідача складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч.ч. 7, 12 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 20.02.2015 р. й винесено припис №24 - про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актам, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок її виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт; та №25 - про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 20.02.2015 р.

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Згідно з ч. 10 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Вищевказані норми Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» також дублюється в Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 р.

В акті перевірки зазначено, що на об'єкті будівництва виконані наступні будівельні роботи: улаштування залізобетонних фундаментів, зовнішніх стін з газобетону, перегородок з силікатної цегли, монолітного залізобетонного поясу першого поверху. В п. 15 декларації про готовність об'єкта до експлуатації зазначено, що на об'єкті виконано всі передбачені проектною документацією згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами роботи. Але фактично на об'єкті будівництва не виконані наступні роботи: відсутні як перекриття та покриття будівлі, так і заповнення віконних та дверних отворів, відсутня й конструкція підлоги. Зазначене свідчить про те, що об'єкт не є завершеним будівництвом та не готовий до експлуатації.

Матеріалами справи повністю підтверджуються висновки акту перевірки щодо неготовності об'єкта до експлуатації як на момент подання декларації про готовність об'єкта до експлуатації, так і на час проведення перевірки.

Також в акті перевірки зазначено, що при розробленні проектної документації з реконструкції гаражу містобудівні умови та обмеження щодо забудови земельної ділянки не замовлялися, матеріали технічного паспорту не використовувалися. В декларації про початок виконання будівельних робіт зазначено, що містобудівні умови та обмеження не потрібні, відповідно до п. 25 Переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 109 від 07.07.2011 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.07.2011 за № 913/19651.

Відповідно до технічного паспорту ЗМБТІ від 06.10.2004 р., існуючий гараж (літера «Д») має розміри в плані - 3,63 м х 5,84 м, а відповідно до проектної документації, будівля гаражу має розміри в плані - 4,85 м х 10,34 м. Зазначене свідчить про збільшення зовнішньої конфігурації будівлі гаражу, що свідчить про необхідність отримання містобудівних умов та обмежень.

Пунктом 25 Переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначено, що для реконструкції житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштування в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових будівлях підприємств та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення містобудівні умови та обмеження не надаються.

Отже, зазначене будівництво не може відноситися до випадків, визначених пунктом 25 Переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються. До того ж, з матеріалів справи вбачається, що на об'єкті будівництва збудовано двоповерхову будівлю, проте в проектній документації на реконструкцію гаражу наявне зображення одноповерхової будівлі.

Пунктом 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за №582/5773, встановлений перелік робіт, що не належать до самочинного будівництва. Загальною ознакою цього переліку робіт є змінення внутрішнього та зовнішнього вигляду будівлі без зміни його зовнішньої конфігурації. Проте, відповідачем змінено зовнішні розмірі будівлі гаражу, що в розумінні вказаної інструкції відноситься до самочинного будівництва.

Вирішуючи спір у даній справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Отже, в силу вказаних положень Закону визнання спірного нерухомого майна самочинним судом не потребується, оскільки самими положеннями ЦК України визначено такий режим майна (збудоване або побудоване на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил).

Щодо решти заявлених позовних вимог, суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Самочинність спірного нерухомого майна не свідчить сама по собі про наявність будь-яких перешкод у здійсненні права власності, користування та розпорядження майном позивача і тим більше не може бути підставою для застосування крайнього заходу у вигляді зносу споруди гаражу.

Пунктом 3.25 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. ДБН 360-92», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992, № 44 з подальшими змінами, встановлено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м.

Таким чином, нормативно встановлена відстань від найбільш виступаючої стіни будівлі до межі сусідньої земельної ділянки забезпечує можливість саме власникам будівлі здійснювати догляд за нею та її поточний ремонт і не являється гарантією прав інших осіб, а тому недотримання цієї норми, за умови відсутності інших негативних наслідків, не свідчить про порушення прав позивача як землекористувача суміжної земельної ділянки.

Звертаючись до суду з позовом про захист права власності шляхом демонтування гаражу, позивач не надала належних та допустимих доказів, про те, яким чином самочинна споруда гаражу перешкоджає їй у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому не довела наявність свого порушеного права, як того вимагає ст.ст. 391, 376 ЦК України.

Отже, зважаючи на зазначені вище положення закону та обставини справи, надаючи їм належну оцінку, слід дійти висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання будівництва споруди, на місці гаражу (літера «Д» розміром 4,85х10,34 м) на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_2, яке ведеться ОСОБА_3, самочинним; зобов'язання ОСОБА_3 демонтувати самовільно встановлений гараж (літера «Д» розміром 4,85х10,34 м) на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81, 82, 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2; номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2), третя особа: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області (місцезнаходження: 69095, м. Запоріжжя, пр. Пушкіна, 4; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 37471912), про визнання будівництва самочинним та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження : якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін