Дата документу 22.12.2018 Справа № 333/6486/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/6486/16 Головуючий у 1 інстанції Наумова І.Й.
Провадження № 22-ц/807/605/18 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 25.10.2012 р. ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 8800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Однак, відповідач ОСОБА_3 порушує вимоги кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 31.10.2016 року утворилась вищезазначена заборгованість, тому позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.10.2012 року, яка станом на 31.10.2016 року склала 57247,02 грн., з якої: 7918,02 грн. - заборгованість за кредитом, 43282,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2844,53 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2702,24 грн. - штраф (процентна складова), судові витрати у розмірі 1378 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25.10.2012 року у розмірі 52400,25 грн., яка складається з: 7918,02 грн. - заборгованість за кредитом, 43282,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200 грн. - заборгованість за пенею.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати на оплату судового збору в розмірі 1261,28 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_3 просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов частково, стягнути з нього тіло кредиту 6368,55 грн. та 3015,58 грн. процентів за користування кредитом.

ПАТ КБ «ПриватБанк» скористалося своїм правом на відзив, в якому зазначило, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просило апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Даний спір підлягає під вказане визначення наведеної норми закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 25.10.2012 року сторони по справі уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 5-31). Своїм підписом ОСОБА_3 надав згоду на те, що ця анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг між ним та банком. В даній заяві, яка підписана ОСОБА_3 зазначено, що позичальник ОСОБА_3 ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку виявив бажання оформити на його ім'я платіжну кретину картку "Універсальна". Також в даній заяві закріплено підтвердження того, що позичальник ОСОБА_3 згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому в письмовому вигляді.

На виконання умов кредитного договору ОСОБА_3 отримав кредитну картку.

Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" пільговий період становить 55 днів; базова відсоткова ставка на місяць становить 3,0%, обов'язковий щомісячний платіж 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що слідує за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 1% від заборгованості (але не менше 10 грн. на місяць), нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитами або відсотками; штраф за порушення строків платежів за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань 500 грн. + 5% від суми позову.

Дана Довідка складена на підставі Тарифів Банку, з якими відповідно до вищезазначеної Анкети-заяви позичальник ОСОБА_3 був ознайомлений.

Даний кредитний договір не оспорювався сторонами та не визнаний недійсним, у встановленому законодавством порядку, отже є обов'язковим для виконання сторонами договору.

Як вбачається з довідки, наданої позивачем (а.с.169), позикодавцем були надані відповідачу декілька кредитних карток: остання з них НОМЕР_1, строк дії якої до серпня 2016 року.

Кредитний ліміт, з установленого при відкритті - 300 грн., змінювався 5 разів, остання зміна відбулась 20.06.2014 року із встановленням ліміту у сумі 7920 грн. (а.с. 77).

З виписки по даному кредитному рахунку (а.с.79-81) та з роздруківки смс-повідомлень (а.с.126-127), які надсилались позивачем відповідачу 14.08.2014 р. (об 13-45 год.), 15.03.2015 р. (об 10-43 год.), на його телефонний номер НОМЕР_2 (даний номер зазначений в Анкеті-заяві - а.с.5), вбачається, що Банком двічі змінювалась процентна ставка за користування кредитними коштами з 01.09.2014 р. з 3% на місяць на 2,9 %; з 01.04.2015 р. з 2,9 % на місяць на 3,6%.

Згідно п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, які діяли на момент укладання даного кредитного договору (а.с. 1, зворот), Банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, Банк за виключенням випадків зміни розмірів наданого Кредиту (кредитного ліміту) зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, в тому числі у виписці по картрахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9 даного Договору. Якщо на протязі 7 днів Банк не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнту.

Згідно довідки про умови кредитування по даному кредитному договору (а.с. 6) відповідач зобов'язаний був у строк до 25 числа наступного за звітним здійснювати черговий платіж з погашення кредитних коштів та процентів за користування.

З наданих позивачем виписок по кредитним рахунковим рахункам відповідача вбачається, що останній активно користувався кредитними коштами (здійснював покупку товарів, знімав готівку, також поповнював кредитний рахунок). Останній здійснений ним платіж на погашення кредитних коштів 28.04.2014 р. у розмірі 400 грн., залишок на картці 7645,19 грн. В подальшому відповідач не виконує належним чином умови кредитного договору щодо погашення кредитних коштів та процентів за користування даними коштами.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно наданого банком розрахунку, відповідач порушив зобов'язання щодо порядку погашення суми кредиту, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Розмір вказаної заборгованості відповідачем не спростовано під час розгляду справи.

Суд першої інстанції, встановив вказані обставини та дав належну оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження заявлених ним вимог, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову банку та стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені і комісії.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що кредитний договір між сторонами не укладався, а заяву-анкету не можна вважати договором про надання кредиту є безпідставними, оскільки підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідач погодився, що вказана анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.

Крім того, дії відповідача свідчать про користування ним кредитними коштами та про наявність кредитних відносин між сторонами, тобто відповідач користувався кредитними коштами, що не заперечується ним, незважаючи на його твердження про відсутність належного договору.

Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач звернувся з пропуском річного строку спеціальної позовної давності, встановленого для пред'явлення позовних вимог щодо стягнення неустойки, оскільки зі змісту позовної заяви та наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що позивач з вимогами про стягнення пені, нарахованої за період з 01.08.2013 року по 31.10.2016 року в сумі 2844,53 грн., звернувся до суду 23.11.2016 р.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, з урахуванням заяви відповідача про застосування спеціального строку позовної давності, сума пені, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь банку становить 1200 грн. (за період з 31.10.2015 р. по 31.10.2016 р.)

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався роз'ясненнями Постанови Верховного суду України від 11.10.2017 року №347/1910/15-ц, за якими цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 8.6 Умов та правил надання банківських передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому суд відмовив у позові в частині стягнення штрафів та в цій частині судове рішення не оскаржене.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам заперечень відповідача проти позову, та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: