ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7113/17 Номер провадження 22-ц/814/645/18Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Абрамова П.С. Прядкіної О.В.

Розглянула в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави в складі судді Турченко Т.В. від 28 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки , яка продовжує навчання , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі ? частини з усіх видів його доходів до закінчення навчання.

Вимоги обґрунтовані тим, що вони мають спільну доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час навчається у вищому навчальному закладі, проживає у гуртожитку, повністю перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу дитині, яка продовжує навчання, не надає, хоча має для цього достатні фінансові можливості.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 7 листопада 2017 року по день закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення донькою 23 років.

Задоволення позову вмотивоване встановленими обставинами про навчання дитини в інституті, наявності в неї потреби в отриманні матеріальної допомоги батьків, з огляду на її перебування на повному утриманні матері та можливості батька надавати таку допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема вказує на неможливість надавати матеріальну допомогу, що не було досліджено судом першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.07.1999 року, який було розірвано 07.02.2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-КЕ №013861 від 03.03.2003 року.

Згідно свідоцтва про народження, сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час повнолітня та з 01.09.2017 року є студентом денної форми навчання Полтавського юридичного інституту Національного юридичного університету імені ОСОБА_5.

Донька перебуває на повному утриманні своєї матері позивача ОСОБА_3

Ненадання будь-якої матеріальної допомоги доньці, яка навчається, стало підставою для звернення з позовом до суду.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції на підставі положень статей 141, 155, 199 СК України, дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для покладення на батька обовязку в наданні матеріальної допомоги доньці у звязку з її навчанням у спосіб стягнення аліментів на її утримання на користь матері, на повному утриманні якої вона знаходиться.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, розірвання шлюбу між батьками, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обовязків щодо дитини.

Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до роз'яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Так, матеріалами справи доводиться, що ОСОБА_4 є студентом денної форми навчання Полтавського юридичного інституту з 01.09.2017 року, з періодом навчання по 30.06.2021 року.

Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 98800 грн., або 24700 грн. за календарний рік та сплачуються замовником ОСОБА_3

Довідкою Полтавського юридичного інституту підтверджується, що ОСОБА_4 зареєстрована та проживає в гуртожитку інституту в м. Полтаві, просп. Першотравневий, 5.

Згідно довідки Селещинської сільської ради Машівського району ОСОБА_3 є мешканцем с. Селещина та проживає ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не дивлячись на реєстрацію на період навчання в м. Полтаві, повнолітня донька ОСОБА_4 фактично є членом сімї матері та знаходиться на її повному утриманні, будь-яких власних джерел існування не має.

Позивачем по справі здійснюються оплати за навчання, за проживання в гуртожитку, оплачується проїзд доньки з м. Полтави до с. Селещина, Машівського району, а також забезпечуються інші її студентські потреби.

Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що відповідач на даний час є пенсіонером та отримує пенсію за віком.

Згідно довідки Полтавського обєднаного Управління ПФУ з травня 2018 року по жовтень 2018 року ОСОБА_2 нараховано та отримано ним пенсії в розмірі 14799 грн., а щомісячно пенсія становить 2577 грн.

Будь-яких осіб, які б перебували в нього на утриманні, ОСОБА_2 не має

До своєї заяви про перегляд заочного рішення відповідачем приєднані різноманітні ксерокопії документів про стан його здоровя та про проходження ним медичних досліджень.

З вказаних документів вбачається, що останній має відповідні загальні захворювання, в тому числі притаманні людині даного віку.

Між тим, вказані документи самі по собі не доводять факту існування обставин, які б унеможливлювали виконання ним свого обовязку по наданню допомоги доньці, яка продовжує навчання.

Таким чином, беручи до уваги обов'язковість сукупності таких юридичних фактів - як досягнення донькою сторін повнолітнього віку, продовження нею навчання і у звязку з цим існування потреби у матеріальній допомозі, наявності у відповідача можливості надавати таку допомогу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача такої допомоги в розмірі ? частини його доходу (пенсії), що в даному випадку в грошовому виразі буде становити 644 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять нових фактів та доказів, які б доводили помилковість прийнятого судом рішення.

Посилання апелянта на незадовільний стан здоровя не є тією безумовною обставиною, яка в розумінні ст. 199 СК України виключає можливість відповідача надавати матеріальну допомогу у звязку з продовженням навчання його донькою.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2018 року.

Судді: Обідіна О.І. Абрамов П.С. Прядкіна О.В.