Дата документу 10.04.2018
Справа № 501/216/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 рік м. Чорноморськ.

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Смирнова В.В.,

При секретарі - Крамському Д.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4,

представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду Іллічівського міського суду Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Іллічівського міського суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві стверджує, що з 28.04.2007 року перебував з відповідачкою ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюб, в якому народилася дитина, син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб було розірвано 23.12.2009 року. З моменту розірвання шлюбу дитина проживала з відповідачем, позивач виконував свої батьківські обов'язки, та дитина почала скаржитись, що мати його не годує та не цікавиться дитиною, він голодує. З 2014 року дитина постійно мешкала з позивачем, на що відповідач дитиною не цікавилась, та не виконувала свої батьківські обов'язки по його вихованню, а тому просить суд наступне:

-позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача підтримали позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача позов не визнали, просили не позбавляти її батьківських прав та відмовити в задоволенні позову, зазначивши безпідставність позовних вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, керуючись матеріалами наявними у органу опіки.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є матір'ю позивача. Відповідачку охарактеризувала негативно.

Відповідно копії свідоцтва про шлюб від 28.04.2007 року, актовий запис № 162, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб (а.с. 8).

З копій свідоцтва про народження вбачається що ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. (а.с. 9).

Відповідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, від 23.12.2009 року, актовий запис № 283 - шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був розірваний (а.с. 10).

Згідно довідки про склад сім'ї Мартинюк зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно характеристики начальника ЖЕД - 4 від 26.01.2017 року щодо ОСОБА_1 надано відомості щодо гарних характеристик зі сторони судів позивача (а.с. 14).

Відповідно психолого-педагогічної характеристики навчально-виховного комплексу «спеціальна загальноосвітня школа І-ІІ ступеню інтенсивної педагогічної корекції - дошкільний навчальний заклад компенсуючого типу» Чорноморської міської ради Одеської області - зазначено відомості щодо розвитку дитини - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н . (а.с. 15).

Відповідно листа Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від 28.10.2016 року № 481-М-676 про неможливість перевірки житлових умов ОСОБА_3 через не проживання за зазначеною адресою (а.с. 16).

Згідно характеристики, наданої ОСОБА_3 від Малодолинської сільської адміністрації по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_2 скарг та заяв від мешканців та сусідів не надходило (а.с. 17).

Відповідно довідки, наданої по запиту представника позивача від Державного закладу Поліклініки № 1 басейнової лікарні на водному транспорті від 06.10.2016 року № 85, зазначено що ОСОБА_3 на обліку у лікаря психіатра м. Чорноморськ не перебуває та за допомогою не зверталася (а.с. 19).

Згідно довідки № 175 від 07.10.2016р., Державного закладу Поліклініки № 1 басейнової лікарні на водному транспорті від лікаря-нарколога зазначено, що ОСОБА_3 на обліку у лікар-нарколога не перебуває (а.с. 20).

Відповідно копії постанови № 009264 від 07.11.2016 року відповідача ОСОБА_3 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП за невиконання своїх батьківських обов'язків (а.с. 21-22).

Згідно довідки № 19-11551 від 18.11.16р. МЮ України Чорноморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області, виданої позивачу ОСОБА_1 про те, що виконавче провадження по виконавчим листам зі стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 було завершено 19.10.2011 року (а.с. 38).

Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 10.03.2017 року по ОСОБА_1 з зазначенням, що дитина ОСОБА_6 проживає з батьком та бабусею й перебуває на повному забезпеченні, лікуванні та вихованні батька, мати з 2016 року не приймає участь виховання дитини (а.с. 41).

Згідно висновку Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області як органу опіки ті піклування щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_6 вважають за доцільне позбавити її батьківських прав(а.с. 56-66).

Відповідно справки № 96 та № 100 від 16.05.2017 року наданої МОЗ України ДЗ «Ілілчівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» Поліклініка №1від лікаря ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_3 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 79-80).

Згідно службової характеристики від 27.07.2017 року наданої ООО «АТБ- МАРКЕТ» щодо ОСОБА_3, надано відомості про те що вона зарекомендувала себе з позитивної сторони (а.с. 92).

Відповідно характеристики від 28.07.2017 року, наданої головою Малодолинської сільської адміністрації, заяв або скарг відносно ОСОБА_3 від сусідів та мешканців не надходило (а.с. 94).

Згідно інформації про умови проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 наданого Відділом освіти №248 від 13.12.2017 року про неможливість обстеження умов проживання (а.с. 124).

Показання свідка ОСОБА_7 суд оцінює критично, так як свідок є матір'ю позивача.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Части 1, 2 ст. 11, ст. 12, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» встановлюють, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів.

Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 164 ч.1 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ст. 8 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини визначає, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.

Згідно з ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінати і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо. А це означає, що вона вперто та систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати свій батьківський обов'язок.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як вже зазначалось вище, застосується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

В рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що якщо рішення про встановлення державної опіки над дітьми мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків потрібно з'ясувати, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. Той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Застосування в українському праві практики Європейського суду з прав людини врегульовано Законом України від 23 лютого 2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 17 якого встановлено, що українські суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 7, 10, 19, 258, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, ч.3 ст.51 Конституції України, ст. 164-167 СК України, ст.. 11-14 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р., ст..ст.9,10,14 Закону України «Про соціальну роботу з дітьми та молоддю» від 21.06.2001р., постановою Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.)», ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, Конвенцією Про права дитини від 20 листопада 1989 р., суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 10 квітня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області В.В. Смирнов.