АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/211/18Головуючий у 1-й інстанції Таратін В.О. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі:

головуючого Фетісової Т.Л.

суддів Бородійчука В.Г., Нерушак Л.В.

за участю секретаря

Анкудінова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.12.2017 (ухвалене о 15 год. 44 хв. у залі судових засідань Золотоніського міськрайонного суду, повний текст складено 08.12.2017) у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення боргу, :

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом, яким просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 541600,00 грн. заборгованості за невиконані зобов'язання, мотивуючи про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_7 Після його смерті відкрилась спадщина за повіт на яку не складався. До кола спадкоємців першої черги за законом увійшли ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_8 (син), та позивач (онук) за правом представлення, на частку спадщини, яка б належала за законом його батькові, як би він був живий на час відкриття спадщини. Також до спадкоємців першої черги за законом входила ОСОБА_4 (дружина), яка заяву про прийняття спадщини не подала, та спадщину не прийняла.

В порядку домовленостей про перерозподіл спадкового майна з урахуванням його вартості та кількості, а також нерухомого майна, придбаного батьком позивача ОСОБА_9, але оформленого на ОСОБА_4, остання 10.10.2012 склала розписку, якою зобов'язувалася при свідках до 01.10.2015 сплатити позивачу грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США в перерахунку на національну валюту. 11.10.2012 ОСОБА_5, гарантуючи зобов'язання ОСОБА_4, склала також розписку, якою зобов'язувалася при свідках до 01.10.2015 сплатити позивачу грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США в перерахунку на національну валюту.

У подальшому, за домовленістю сторін складено спадковий договір від 23.04.2013, з урахуванням боргових зобов'язань по вищевказаних розписках, згідно якого позивач отримав лише легковий автомобіль, а відповідач ОСОБА_5 - житловий будинок, земельну ділянку та чотири вантажні автомобілі, інший спадкоємець отримав від ОСОБА_5 грошову компенсацію.

Позивач звертався до відповідачів з листами-претензіями щодо виконання боргових зобов'язань, але його вимоги задоволено не було, кошти позичу не передали. На даний час розмір заборгованості, враховуючи курс долара США до національної валюти визначений НБУ станом на 02.03.2015 (27,08 грн. за 1 долар США), становить 541600,00 гривень. Дану суму позивач просить стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.12.2017 позовні вимоги у справі задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційні доводи обох скаржників в цілому є ідентичними та зводяться до того, що з розписки ОСОБА_5 вбачається, що кошти позивачу мають бути передані після продажу нежитлових приміщень по АДРЕСА_1, що наразі не мало місця. Крім того, розписка ОСОБА_5 не є договором поруки, як помилково вказав суд першої інстанції, оскільки складена однією особою та не містить зазначення осіб поручителя та кредитора. Суд взяв до уваги показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стосовно порядку розподілу між сторонами спадкового майна, які не є належними та допустимими доказами, оскільки, попри вказівку у розписці ОСОБА_5 про її складення у присутності свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11, підписи цих осіб у розписці відсутні. Крім того, згідно заяви ОСОБА_12 (якій суд не надав оцінки) вона не була присутня при складенні розписок, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги у цій справі. Також ОСОБА_5 вказує, що вартість фактично одержаного нею спадкового майна є меншою ніж вартість спадщини, одержаної позивачем (автомобіля), попри те, що ОСОБА_5 мала одержати в два ради більшу частку ніж позивач. Розподіл спадщини у даній справі регламентується договором про розподіл спадкового майна від 23.04.2013, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8, який не передбачає обов'язку в його сторін сплатити кошти позивачу, а усна домовленість, на яку вказує позивач, не може впливати на розподіл спадщини, оскільки в силу вимог ч.3 ст.1267 ЦК України зміна розміру частки у спадщині здійснюється письмово з нотаріальним посвідченням. У своїй розписці ОСОБА_4 вказала про сплату коштів позивачу після відчуження нерухомості по АДРЕСА_1, однак вказане майно до складу спадщини не входить, отже його продаж не може слугувати для задоволення прав позивача на спадкове майно після смерті ОСОБА_7 Розписки, надані позивачем, не містять грошових зобов'язань осіб, які їх склали, перед ним та не відповідають вимогам, встановленим до договору позики, зокрема, не містять даних про одержання від позивача коштів, отже висновки суду про наявність грошових зобов'язань відповідачів перед позивачем є помилковими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами справи наявні грошові зобов'язання, які випливають зі складених відповідачами розписок, що належним чином не виконані, тому відповідну заборгованість слід стягнути на користь позивача.

Однак погодитися з правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7.

Після його смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, зокрема, легкові та вантажні автомобілі, житловий будинок, нежитлові приміщення, земельну ділянку. Спадкування зазначеної спадщини здійснюється за законом, оскільки заповіту спадкодавець не лишив. Спадкоємцями в даному випадку є ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_8 (син), та позивач (онук) за правом представлення, на частку спадщини, яка б належала за законом його батькові (ОСОБА_9), як би він був живий на час відкриття спадщини. Також до спадкоємців першої черги за законом входила ОСОБА_4 (дружина), яка заяву про прийняття спадщини не подала, та спадщину не прийняла

З договору про розподіл спадкового майна від 23.04.2013, який посвідчений державним нотаріусом Золотоніської районної державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №398, вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом, які закликані до спадкування після спадкодавця ОСОБА_7, є ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 Згідно даного договору ОСОБА_5 отримала житловий будинок, земельну ділянку та чотири автомобілі; ОСОБА_6 - один легковий автомобіль; ОСОБА_8 - грошову компенсацію від ОСОБА_5

Крім того, розпискою від 10.10.2012 відповідач ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання на протязі одного банківського дня з дня реалізації нежитлових приміщень по АДРЕСА_1, але не пізніше 01.10.2015, сплатити готівковими коштами в українських гривнах по курсу долара США на день розрахунку суму в розмірі 20000,00 доларів США своєму онуку ОСОБА_6.

Також згідно розписки від 11.10.2012 відповідач ОСОБА_5 зобов'язалася в разі відмови від виконання взятих на себе зобов'язань її матір'ю ОСОБА_4 щодо передачі ОСОБА_6 20000,00 доларів США, самостійно його виконати.

Позивач стверджує про те, що вказані розписки складено на підставі спільної домовленості спадкоємців про перерозподіл спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, право на спадкування частки в якій він має як онук за правом представлення, на частку спадщини, яка б належала за законом його батькові (сину спадкодавця), як би він був живий на час відкриття спадщини.

Однак апеляційний суд враховує, що питання зміни розміру часток у спадщині при спадкування за законом, що має місце в даній справі, регламентовано ст. 1267 ЦК України, ч. 3 якої передбачено, що спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Таку угоду (договір про розподіл спадкового майна) було укладено 23.04.2013 та посвідчено державним нотаріусом Золотоніської районної державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №398. При цьому, цей договір не має зобов'язань відповідачів щодо сплати тих чи інших коштів позивачу за тими розписками, які були складені до нотаріально посвідченого договору між спадкоємцями.

Також розписки, на які посилається відповідач, складено одноосібно ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вони не містять зазначення про те, що їх складено на виконання домовленості спадкоємців про перерозподіл спадщини, їх сторонами не є спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 Крім того, вказані розписки не є угодами, посвідченими в нотаріальному порядку, що передбачено ч. 3 ст. 1267 ЦК України.

Отже апеляційний суд констатує відсутність підстав для висновку про те, що кошти, про стягнення яких порушує питання в цій справі позивач, є частиною спільної домовленості спадкоємців про перерозподіл спадщини.

Відповідно, необхідно надати правову оцінку розпискам відповідачів, як правочинам, на підставі яких у них виникли грошові зобов'язання перед позивачем та кореспондуюче їм право останнього вимагати їх виконання, з чого виходив суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги у цій справі.

Згідно ч.ч.1-3 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

Частинами 1, 2 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

З системного аналізу вказаних норм права вбачається, що розписки відповідачів, якими обґрунтовано позовні вимоги у справі, є односторонніми правочинами (оскільки на їх підставі виникають обов'язки лише в осіб, які їх склали) з відкладальною умовою, та не є договорами, зокрема, односторонніми, так як у цих розписках відсутня друга сторона, яка була б наділена певними правами чи обов'язками на їх підставі.

Далі, відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Фактично на підставі розписок відповідачів у них виникли обов'язки за певних умов сплатити кошти позивачу, однак останній не набув права вимагати їх виконання у примусовому порядку, зокрема, шляхом стягнення коштів з відповідачів, що було б можливо у разі існування зобов'язальних правовідносин між сторонами справи, оскільки умови, зазначені в розписці в якості підстави до виконання взятих на себе зобов'язань, на момент розгляду справи не настали.

Висновки суду першої інстанції про протилежне, а саме - про те що спірний правочин є грошовим зобов'язанням, відповідно, що породжує наявність у відповідачів обов'язок передати кошти позивачу та кореспондуючого їм права у останнього вимагати виконання такого грошового зобов'язання, колегія суддів вважає помилковими, адже не відповідає змісту правочину, який зафіксований в розписці та правовій природі відносин, які слугували написанню вказаного документу.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.12.2017 у даній справі слід скасувати у зв'язку з порушенням судом норм матеріального права та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги - задовольнити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.12.2017 у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення боргу - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення боргу - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строки та порядку, визначені цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 05.02.2018 року.

Головуючий

Судді