БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1392/16-ц
Провадження № 2/497/10/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Сітченка М.М.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 без самостійних вимог ОСОБА_7 районної державної адміністрації Одеської області в особі органу опіки та піклування над повнолітніми особами про встановлення юридичного факту та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2-4), уточнивши у подальшому резолютивну частину своїх позовних вимог, не змінюючи при цьому а ні предмету, а ні підстав позову (а.с.169), та просять постановити рішення, яким:

- встановити юридичний факт, а саме факт постійного спільного проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 з ОСОБА_8, померлим 11.11.2010 року на час його смерті і відкриття спадщини в житловому будинку, розташованому за адресою: вул. Московська, №6, м. Болград, Одеська область;

- визнати право власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 на 1/24 частку за кожною житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: вул.Московська, №6, м. Болград, Одеська область, як за спадкоємцями за законом після смерті чоловіка (батька) ОСОБА_8, померлого 11.11.2010 року.

Свої вимоги мотивують тим, що власниками домоволодіння за адресою: вул.Московська, № 6, м. Болград, Одеська область були подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_5. Після смерті ОСОБА_9, померлого 28.09.1981 року відкрилася спадщина на належну йому ? частку названого домоволодіння, яку прийняли у рівних частках по 1/6 кожний: його дружина ОСОБА_5, син ОСОБА_8, донька ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим 13.05.1992 року державним нотаріусом Ізмаїльської районної державної нотаріальної контори Одеської області.

11 листопада 2010 року помер ОСОБА_8. Спадкоємцями за законом після його смерті є мати ОСОБА_5, дружина ОСОБА_1, та доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були зареєстровані і фактично проживали в названому домоволодінні, а позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не були зареєстровані, так як знялись з реєстраційного обліку незадовго до смерті чоловіка (батька) 23.09.2010 року, проте продовжувати фактично проживати в цьому домоволодінні разом зі спадкодавцем до його смерті і після його смерті, а відтак вважають, що вони фактично прийняли спадщину в звязку з постійним проживав разом із спадкодавцем в одному домоволодінні.

Саме з цієї причини позивачі просять встановити юридичний факт їх постійного спільного проживання з чоловіком (батьком) ОСОБА_8, померлим 11.11.2010 року на час його смерті і відкриття спадщини в житловому будинку, розташованому за адресою: вул. Московська, №6, м. Болград, Одеська область, оскільки для цього є всі підстави, що підтверджуються належними доказами. Встановлення зазначеного юридичного факту їм необхідно для прийняття спадщини. При зверненні до нотаріальної контори позивачам було відмовлено в оформленні їх спадкових прав за законом, і рекомендовано звернутися до суду.

Позивачі підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні у повному обсязі. Кожен окремо надали аналогічні пояснення. Стверджували, що вони постійно проживали в житловому будинку за адресою: вул. Московська, №6, м. Болград, Одеська область. Чоловік (батько) ОСОБА_8 будував, облаштовував, та ремонтував будинок, створював належні умови для проживання сімї. Однак, захворівши на важку онкологічну хворобу, потребував постійного догляду, а тому і дружина ОСОБА_1, і доньки ОСОБА_11, ОСОБА_4 здійснювали за ним догляд, створювали необхідні для нього умови для підтримання здоровя. Після смерті чоловіка (батька) також продовжували проживати в будинку. За певних умов позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_12 23.09.2010 року були зняті з реєстраційного обліку, та зареєстровані за іншою адресою, хоча фактичне місце проживання не змінювали, а тому фактом постійно проживання зі спадкодавцем прийняли спадщину після смерті чоловіка (батька).

Представник позивачів підтримав доводи та пояснення довірителів, позивачів по справі. Пояснив щодо правових підстав позову, та наполягав на його задоволенні. Стверджував, що в дійсності ОСОБА_8, спільно зі своєю сімєю: дружиною ОСОБА_1, доньками ОСОБА_11, ОСОБА_4, а також матірю ОСОБА_5 постійно проживав в домоволодінні за адресою: вул. Московська, №6, м. Болград, Одеська область протягом усього свого життя, іншого житла не мав. В дійсності дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_13 за півтора місяці до смерті чоловіка (батька) ОСОБА_8 були зняті з реєстраційного обліку за вказаною адресою, проте місце проживання не змінювали, і надалі проживали в цьому житловому будинку. А тому, фактом постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважаються такими, що прийняли спадщину своєчасно. В звязку з відсутністю документу підтверджуючого їх постійне проживання (реєстрацію) в названому будинку на час відкриття спадщини, виникла необхідність в судовому порядку встановити відповідний юридичний факт, та відповідно визнати за позивачами право власності на 1/24 частку за кожною на житловий будинок за вказаною адресою як за спадкоємцями за законом першої черги після смерті чоловіка (батька).

Відповідач ОСОБА_14 позовні вимоги визнала. Підтвердила, що дійсно будинок належав їх сімї, в якому вони всі проживали. Батько після смерті дідуся ОСОБА_9, померлого 28.09.1981 року, будучи єдиним чоловіком в родині постійно його перебудовував, переоблаштовував, осучаснював, створював необхідні умови для проживання великої родини. Як до смерті батька, так і після його смерті, і мати ОСОБА_1, і сестра ОСОБА_15 проживали в цьому будинку, іншого жила не мали, хоча і знялися з реєстраційного обліку за декілька місяців до смерті батька, однак нікуди не переїжджали.

Відповідачка ОСОБА_5 на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 07.09.2017 року, справа № 497/1709/16-ц, визнана недієздатною особою (а.с.131-134).

В звязку з відсутністю опікуна на час розгляду справи, ухвалою суду від 24.10.2017 року було залучено у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 районну державну адміністрацію Одеської області в особі органу опіки та піклування над повнолітніми особами (а.с.142).

Представник третьої особи (а.с.157) не заперечував щодо доводів позивачів, просив їх задовольнити. Пояснив, що жодним чином права недієздатної особи ОСОБА_5 не будуть порушені.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Так, відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 39 Закону України «Про нотаріат» визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема видають свідоцтва про право на спадщину.

На виконання названих вимог закону позивачі зверталися з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_16 31.05.2016 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку за адресою: вул. Московська, № 6, м. Болград, Одеська область після смерті чоловіка (батька) ОСОБА_8, померлого 11 листопада 2010 року в звязку з відсутністю документів, що підтверджують факт їхнього постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, і рекомендовано звернутися до суду (а.с.17, 18).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України.

У відповідності до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Судовим розглядом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: вул. Московська, № 6 м. Болград, Одеська область на праві спільної сумісної власності належав подружжю ОСОБА_9 та ОСОБА_5 (а.с.15, 16).

28 вересня 1981 року помер ОСОБА_9 (а.с.98), та після його смерті відкрилася спадщина на належну йому ? частку названого домоволодіння, яку прийняли у рівних частках по 1/6 кожний: його дружина ОСОБА_5, син ОСОБА_8, донька ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтво про право на спадщину, виданим 13.05.1992 року державним нотаріусом Ізмаїльської районної державної нотаріальної контори Одеської області.

Зазначене підтверджується:

- свідоцтвом про право власності, виданим 13.05.1992 року державним нотаріусом Ізмаїльської районної державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстровано в реєстрі № 656 (а.с.15, 16);

- копією, засвідченою належним чином матеріалів інвентарної справи на дане домоволодіння, наданою КП «ОСОБА_7 БТІ» (а.с.38-89).

- свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.05.1992 року, виданим державним нотаріусом Ізмаїльської районної державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстровано в реєстрі № 657 (а.с.14);

- копією спадкової справи № 111/92 Одеського державного нотаріального архіву заведеної щодо майна померлого ОСОБА_9 (а.с.94-107).

- технічним паспортом на вказане домоволодіння (а.с.158-160).

11 листопада 2010 року помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-ЖД № 239183 (а.с.13). До своєї смерті важко хворів, що підтверджується відповідними доказами (а.с.161-164).

Спадкоємцями за законом першої черги після його смерті є:

- мати ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про його народження серії ЯЖ №074077 від 21.03.1957 року (а.с.100).

- дружина ОСОБА_1 згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД № 435643 від 28.10.1978 року (а.с.7);

- донька ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-ЖД № 497732 від 09.02.1980 року (а.с.10) та ОСОБА_16 з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.11).

- донька ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЖД № 486781 від 11.09.1984 року (а.с.112) та свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 212995 від 20.08.2014 року (а.с.113);

Згідно з вимогами ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст.1270 ЦК України строк.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Перелік документів та інших доказів, які дозволяють визначити постійність проживання, містяться у п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з цією нормою доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Поняття «постійне проживання» не слід розуміти обмежено. Спадкоємець вважатиметься таким, що постійно проживав разом із спадкодавцем, і в тому випадку, коли за певний, навіть значний, час до настання смерті спадкодавця він відбув з місця проживання спадкодавця у довготривале відрядження, з якого повернувся після закінчення строку для прийняття спадщини. Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв її в силу норми ч. 3 ст. 1268 ЦК.

Даний висновок підтверджується і наведеним вище нормативним переліком доказів постійного проживання. Жоден з доказів, навіть довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, органу місцевого самоврядування не може бути абсолютним свідченням того, що спадкоємець проживав разом із спадкодавцем безпосередньо перед його смертю.

Таким чином, має місце встановлення обставин, які свідчать про прийняття позивачами спадщини після смерті чоловіка (батька) шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Проте позивачі реалізувати своє право не можуть оскільки відсутній документ, котрий свідчить про факт їх постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_14 були зареєстровані і фактично проживали в названому домоволодінні, що підтверджується їх паспортами (а.с.111, 176), та наданими поясненнями ОСОБА_4І, однак по теперішній час не оформили свої спадкові права відповідно до вимог чинного законодавства та свідоцтва про право на спадщину за законом ще не отримали, що також підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.24-36).

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_12, на час відкриття спадщини не були зареєстровані, так як знялись з реєстраційного обліку незадовго 23.09.2010 року до смерті чоловіка (батька) ОСОБА_8, проте продовжувати фактично проживати в цьому домоволодінні разом зі спадкодавцем до його смерті і після його смерті.

Зазначене підтверджується як поясненнями самих позивачів, так і поясненнями відповідача ОСОБА_14

Окрім того, допитані в судовому засіданні свідки, суду пояснили наступне:

Свідок ОСОБА_17 (а.с.166-167), пояснив, що він дуже добре знає сімю сторін по справі, так як померлий ОСОБА_8 приходився йому троюрідним братом, з яким вони з дитинства росли разом, були дуже дружніми і тісно спілкували, тому йому дуже добре відомо про стосунки в цій сімї. ОСОБА_8 з усією родиною проживав в будинку який збудували його батьки, та який після смерті його батька ОСОБА_9 він добудовував самостійно, та облаштовував для своє сімї. ОСОБА_18 проживав з дружиною та двома донька ОСОБА_12 та ОСОБА_14. Коли брат ОСОБА_8 важко захворів, дружина і доньки його доглядали, були постійно поряд, піклувалися про нього, та створювали необхідні умови, надавали медичну допомогу, якої він потребував. Після його смерті, і дружина і доньки продовжували проживати в своєму будинку.

ОСОБА_19 Дмитрович (а.с.) суду пояснив, що позивач ОСОБА_1 приходиться йому тіткою, а ОСОБА_2 та ОСОБА_4 троюрідними сестрами. Їх сімю він дуже добре знає, оскільки тісно спілкувався і спілкується з ними. Підтвердив, що ОСОБА_8 разом зі своєю дружиною, та доньками постійно проживав в будинку за адресою: вул. Московська, №6, м.Болград, Одеська область, де також проживала його мати та сімя його сестри. Будь-якого іншого житла як у тітки, так і у сестер не було. ОСОБА_8 дуже важко хворів на онкологічну хворобу, уся сімя: і дружина, і доньки доглядали за ним, лікували його, та вживали усілякі заходи для полегшення його хвороби. Після смерті ОСОБА_8, його дружина та доньки і надалі проживали в цьому будинку.

Свідок ОСОБА_20 (а.с.), пояснив, що він дуже добро знає сторін по справі, оскільки ще з юності товаришував і перебував у дружніх стосунках з ОСОБА_8. Допомагав йому будувати, ремонтувати і облаштовувати його будинок, де він проживав зі своєю сімю: матірю, дружиною, та доньками за адресою: вул. Московська, №6, м. Болград, Одеська область. Також в цьому будинку проживала і сестра померлого ОСОБА_10 зі своєю сімєю. Після смерті ОСОБА_8, він неодноразово приходив до їх домоволодіння на прохання дружини ОСОБА_1, та як чоловік надавав допомогу по господарству, ремонтував виноградну арку, підрізав навесні виноградну лозу, здійснював інші ремонтні роботи в будинку та у дворі, оскільки дружина та доньки потребували чоловічої допомоги. Тому з достовірністю стверджує, що і дружина, і доньки померлого постійно проживали в житловому будинку №6 по вул. Московська, м. Болград, Одеська область як до смерті ОСОБА_8, так і після його смерті.

Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідки є близькими друзями, родичами, сусідами сімї померлого ОСОБА_8 і добре знали його і його сімю.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Суд приймає до уваги покази свідків з тих підстав, що вони є у повній мірі узгоджені між собою та з іншими, здобутими у справі доказами, та з яких вбачається, що фактично дружина ОСОБА_1, та донька ОСОБА_2 проживали і до смерті чоловіка (батька) і після його смерті в житловому будинку за адресою: вул. Московська, №6, м. Болград, Одеська область.

Відповідно до ст.315 ч.2 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення..

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», розяснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Встановлення факту постійного проживання позивачам необхідно для оформлення належним чином своїх спадкових прав.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному звязку у їх сукупності.

Таким чином, позивачі як спадкоємці за законом, вважаються такими, що прийняли спадщину, що відкрилася після смерті їх чоловіка (батька) ОСОБА_8. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивачі набули право на це майно, тобто кожний на 1/24 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: вулиця Московська, № 6, м. Болград, Одеська область.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного та керуючисьст.ст.328, 1216-1218, 1220, 1221, 1261, 1268, 1270, 1297 ЦК України ст.ст.2, 4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 229, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 315, 354, 355 ЦПК України (в новій редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII),суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 без самостійних вимог ОСОБА_7 районної державної адміністрації Одеської області в особі органу опіки та піклування над повнолітніми особами про встановлення юридичного факту та визнання права власності задовольнити.

Вважати встановленим юридичний факт, а саме факт постійного спільного проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_8, померлим 11.11.2010 року як до його смерті так і після його смерті в домоволодінні за адресою: вул. Московська, № 6, м. Болград, Одеська область.

Визнати право власності за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт КК № 795948 виданого Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 27.12.2001 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на 1/24 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: вул. Московська, №6, м. Болград, Одеська область, як за спадкоємцем за законом після смерті чоловіка ОСОБА_8, померлого 11.11.2010 року.

Визнати право власності за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії КМ № 037312, виданий 01.11.2002 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на 1/24 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: вул. Московська, №6, м. Болград, Одеська область, як за спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_8, померлого 11.11.2010 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 17.12.2018 року.

Суддя С.В.Кодінцева