АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6777/17 Номер провадження 22-ц/786/165/18Головуючий у 1-й інстанції Гальонкіна Ю. С. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Кузнєцової О.Ю., Триголова В.М., при секретарі: Діхтяр Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Семиволос Олег Вячеславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 26 травня 2016 року приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Семиволос О.В., за реєстровим номером 623 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 533991 грн. 10 коп. за договором позики від 24 березня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 березня 2015 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 передала йому 500000 грн. у борг строком до 31 грудня 2015 року. У січні 2017 року ОСОБА_2 дізнався про те, що 02 червня 2016 року постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Дукою О.С. відкрито виконавче провадження №51270820 про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики у розмірі 533991 грн. 10 коп. відповідно до виконавчого напису, вчиненого 26 травня 2016 року приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Семиволос О.В., за реєстровим номером 623 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 533991 грн. 10 коп., з яких 500000 грн. сума позики, 2700 грн. - витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису, 25250 грн. - сума боргу, нарахована відповідно до індексу інфляції за час прострочення повернення позики, 6041 грн. 10 коп. - 3% річних за прострочення виконання зобов'язання за період з 01 січня 2016 року по 26 травня 2017 року.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону та порядку його вчинення, оскільки заборгованість не була безспірною, оскільки доказом на підтвердження безспірності вимог може бути лише документ, яким боржник визнає суму заборгованості перед кредитором, однак нотаріус цього не перевірив, а надані відповідачкою документи не свідчили про безспірність боргу.

Крім цього, виконавчий напис вчинено без повідомлення боржника про наявність боргу та вчинення виконавчого напису. Також, позивач зазначив, що у лютому 2017 року він оспорював договір позики у Новосанжарському районному суді Полтавської області, вважаючи його недійсним, що також свідчить про наявність спору між позикодавцем і боржником і спірність суми боргу, яка стягнута за виконавчим написом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Семиволос Олег Вячеславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу, у розмірі 3 200 грн.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

З даним рішенням не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, судом неповно з'ясовано обставини справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач по справі ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримуючи рішення суду першої інстанції, прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Судове засідання проводилося за участі відповідача та представників сторін, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 24 березня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Семиволосом О.В., за яким ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 500000 грн., а він зобов'язався повернути їй ці кошти без нарахування процентів до 31 грудня 2015 року.

Відповідно до п.п. 5, 7, 8 договору позики позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок позикодавця в ПАТ «Креді Агріколь Банк».

У разі прострочення виконання зобов'язання позичальником за договором позики позичальник зобов'язується сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

У випадку невиконання позичальником зобов'язання за даним договором він може бути поданий до стягнення. Звернення стягнення здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку.

ОСОБА_2 до встановленого у договорі позики строк 31 грудня 2015 року грошові кошти ОСОБА_3 не повернув та не перерахував їх на банківський рахунок позикодавця в ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Так, у зв'язку із невиконанням боржником взятих на себе зобов'язань за договором позики та неповерненням грошових коштів позикодавцю у встановлений у договорі позики строк, 26 травня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису про стягнення боргу.

При цьому ОСОБА_3 надала нотаріусу заяву про вчинення виконавчого напису: оригінал договору позики, посвідчений приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Семиволосом О.В. від 24 березня 2015 року за реєстровим №219, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, розрахунок заборгованості за договором позики та банківську виписку за рахунком ОСОБА_3 щодо відсутності надходження коштів від платника ОСОБА_2 для підтвердження безспірності заборгованості.

На підставі цієї заяви та доданих до неї документів 26 травня 2016 року приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Семиволос О.В. за реєстровим номером 623 вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 533991 грн. 10 коп. за договором позики від 24 березня 2015 року, з яких 500000 грн. - сума позики, 2700 грн. - витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису, 25250 грн. - сума боргу, нарахована відповідно до індексу інфляції за час прострочення повернення позики, 6041 грн. 10 коп. - 3% річних за прострочення виконання зобов'язання за період з 01 січня 2016 року по 26 травня 2017 року.

02 червня 2016 року постановою державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління у Полтавській області відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого напису нотаріуса.

У лютому 2017 року ОСОБА_2, дізнавшись про вчинений виконавчий напис, звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Семиволос О.В., про визнання правочину недійсним.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України (в редакції чинній на момент прийняття рішення), не надав суду доказів, які б підтверджували порушення нотаріусом виконання умов та порядку вчинення виконавчого напису, а тому прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. ст. 12, 76 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент вчинення виконавчого напису, так і на даний час між сторонами наявне грошове зобов'язання, яке виникло з договору позики від 24.03.2015 року. Дійсність даного договору позивачем не оспорено, та відповідно доказів його фіктивності не надано. Факт укладання договору підтверджено сторонами на момент підписання договору, та відповідно посвідчено нотаріусом. Інших доказів, які б вказували на відсутність зобов'язання між сторонами взагалі, чи підтверджували виконання свого обов'язку позивачем останнім не надано.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Згідно з п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

За змістом пункту 1 цієї постанови для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Для одержання виконавчого напису за кредитним договорами додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком і нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

З наданих матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на виконання зазначених вимог закону щодо стягнення заборгованості у безспірному порядку подала нотаріусу всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису: заяву про вчинення виконавчого напису, оригінал договору позики, розрахунок заборгованості за договором позики (сума боргу, індекс інфляції та 3% річних за прострочення виконання зобов'язання), а також банківську виписку з її рахунку про відсутність надходження коштів від боржника і нотаріус при вчиненні виконавчого напису перевірив безспірність заборгованості за Переліком документів, затвердженим Кабінетом міністрів України29 червня 1999 року за №1172.

Місцевим судом правильно встановлено, що станом на час вчинення виконавчого напису даних щодо наявності спору щодо боргу не було, про що свідчили подані нотаріусу та оформлені у встановленому порядку документи, а тому нотаріус вчинив виконавчий напис правомірно, відповідно до вимог діючого законодавства, а отже підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ні нотаріус ні позикодавець не був зобов'язаний повідомляти боржника письмово про вчинення виконавчого напису за договором позики, ні умовами договору ні вимогами закону таких дій не передбачено.

Натомість умовами договору позики було передбачено, що повернення грошових коштів повинно відбутися до 31 грудня 2015 року шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця, чого боржник не зробив, а у випадку невиконання позичальником зобов'язань за договором позикодавець мав право звернути стягнення на грошові кошти на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Доводи апелянта про те, що долучена до матеріалів справи приватним нотаріусом Семиволос О.В. виписка з поточного рахунку «Креді Агріколь банк» № 1420074 не є доказом безспірності вчинення нотаріусом виконавчого напису, оскільки дана виписка банку не містить власника цього рахунку, дату видачі цього банківського документа, остання операція по рахунку проведена 11.04.2016 року є необґрунтованими, оскільки за даних обставин необхідною є лише інформація щодо надходження коштів на рахунок у визначений сторонами час.

Крім того, посилання апелянта на те, що у заяві ОСОБА_3 від 26.05.2016 року вказана виписка з банківського рахунку не включена до переліку документів, які долучені в додатках до заяви, є необґрунтованими та такими що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Так, зі змісту вищевказаної банківської виписки вбачається, що номер рахунку повністю співпадає з номером, який вказаний у самому Договорі позики від 04.03.2015 року, зокрема у п.5 Договору. Крім того, дана виписка містить всі необхідні реквізити, в тому числі дату здійснення останньої (попередньої) операції - 11.04.2015 року (а.с.72-73).

Доводи апелянта про те, що сума боргу була спірною, а позика безгрошовою, тому договір позики на його думку є недійсним, оскільки він його оспорює у суді, є безпідставними так, як доказом необґрунтованості вимог кредитора (наявність спору) є не факт звернення боржника із заявами на захист своїх прав, а встановлення, в передбаченому законом порядку, фактів відсутності між сторонами зобов'язальних відносин, або виконання боржником своїх обов'язків.

Доводи апелянта, щодо невідповідності процесуальних дій нотаріуса вимог чинного законодавства під час вчинення спірного виконавчого напису, є необґрунтованими, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм закону та за своєю природою, не свідчать про безпідставність дій відповідача та нотаріуса.

Інші доводи апелянта є не суттєвими, оскільки вони не стосуються предмету спору та не можуть вплинути на зміст прийнятого рішення.

З наданих матеріалів справи вбачається, що після укладення договору позики та на час вчинення нотаріусом виконавчого напису зобов'язання за договором позики, між сторонами існувало, а тому у відповідача були всі підстави для захисту своїх прав шляхом стягнення коштів з позивача у примусовому порядку за виконавчим написом нотаріуса.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 09 лютого 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ О.Ю. Кузнєцова /підпис/ В.М. Триголов

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригінаолом згідно: