РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/952/18

Справа № 510/638/18

19.06.2018 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

при секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до СВК «Картал» /третя особа співвласники майнових паїв СВК «Картал» с. Орлівка Ренійського району в особі уповноваженого ОСОБА_2/ про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача /третя особа співвласники майнових паїв СВК «Картал» с. Орлівка Ренійського району в особі уповноваженого ОСОБА_2/ про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що протягом 11 років позивач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Чапаєва) у с. Орлівка Ренійського району Одеської області.

20 червня 2007 року за договором найму житлового приміщення №50 орендодавцем СВК «Картал», в особі голови господарства ОСОБА_3, позивачу було передано в оренду житлове приміщення, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (Чапаєва) у с. Орлівка Ренійського району Одеської області строком на 49 років.

В той же час сторони домовились про покупку частини житлового будинку з надвірними спорудами. Продаж спірною квартири погоджено загальними зборами засновників СВК «Квартал» 04 лютого 2008 року.

Однак укладений договір купівлі-продажу не оформлено належним чином, не посвідчено нотаріально, але усі істотні умови договору були виконані.

У червні 2007 року відповідачем були передані позивачу ключі від спірної квартири, а позивачем до каси підприємства були внесені грошові кошти у розмірі 14 350 (чотирнадцять тисяч триста пятдесят) грн. 00 коп.

Через деякий час позивач звернулася до відповідача з вимогою про нотаріальне посвідчення вказаного вище договору, на що відповідач відповів, що не може це зробити, так як на момент укладення договору СВК «Картал» не був зареєстрованим власником майна, так же відповідач повідомив, що оформлює документально своє право власності.

Про те, що відповідач не є власником будинку №11 по вул. Ботін Тудор (Чапаєва) у с. Орлівка Ренійського району Одеської області позивачу нічого відомо не було.

Таким чином на момент укладення договору купівлі-продажу СВК «Картал» не мав належно оформлених документів, що підтверджують його право власності і до їх оформлення не мав права відчужувати спірне майно, тобто придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Позивач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої він позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, у якій вказано, що співвласники майнових паїв СВК «Картал» позов визнають у повному обсязі та не заперечують проти його задоволення.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, протягом 11 років позивач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Чапаєва) у с. Орлівка Ренійського району Одеської області.

20 червня 2007 року за договором найму житлового приміщення №50 орендодавцем СВК «Картал», в особі голови господарства ОСОБА_3, позивачу було передано в оренду житлове приміщення, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (Чапаєва) у с. Орлівка Ренійського району Одеської області строком на 49 років.

В той же час сторони домовились про покупку частини житлового будинку з надвірними спорудами. Продаж спірною квартири погоджено загальними зборами засновників СВК «Квартал» 04 лютого 2008 року, про що свідчить виписка з протоколу №1 від 04 лютого 2008 року.

Однак укладений договір купівлі-продажу не оформлено належним чином, не посвідчено нотаріально, але усі істотні умови договору були виконані.

У червні 2007 року відповідачем були передані позивачу ключі від спірної квартири, а позивачем до каси підприємства були внесені грошові кошти у розмірі 14 350 (чотирнадцять тисяч триста пятдесят) грн. 00 коп., що підтверджує корінець прибуткового касового ордеру.

Через деякий час позивач звернулася до відповідача з вимогою про нотаріальне посвідчення вказаного вище договору, на що відповідач відповів, що не може це зробити, так як на момент укладення договору СВК «Картал» не був зареєстрованим власником майна, так же відповідач повідомив, що оформлює документально своє право власності.

Про те, що відповідач не є власником будинку №11 по вул. Ботін Тудор (Чапаєва) у с. Орлівка Ренійського району Одеської області позивачу нічого відомо не було.

Таким чином на момент укладення договору купівлі-продажу СВК «Картал» не мав належно оформлених документів, що підтверджують його право власності і до їх оформлення не мав права відчужувати спірне майно, тобто придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Позивач, як добросовісний набувачі, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України набула право власності на спірну квартиру, оскільки придбала нерухоме майно у відповідача, якій не мав права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власником, не було вкрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не відбувало з володіння власника або особи, якій він передав його майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

На сьогоднішній день позивач та її сімя продовжують проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Чапаєва) у с. Орлівка Ренійського району Одеської області, позивач добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою та утримує її, сплачує комунальні платежі, постійно робить в неї поточний та капітальний ремонти, виготовляє технічну документацію та несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності вказаної квартири.

На підставі ч. 1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а частина 3 цієї статті передбачає, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

На підставі ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З наданих суду документів вбачається, що ОСОБА_1 правомірне, добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном.

На протязі усього володіння цим майном, відповідач або інші особи жодного разу не предявляли вимог, щодо повернення майна, не заперечували проти капітальних та поточних ремонтів та обслуговування.

А на підставі ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на спірну квартиру за позивачем ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13 81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до СВК «Картал» /третя особа співвласники майнових паїв СВК «Картал» с. Орлівка Ренійського району в особі уповноваженого ОСОБА_2/ про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 1 у житловому будинку №11 з надвірними спорудами по вул. Ботін Тудор (Чапаєва) у с. Орлівка Ренійського району Одеської області, в порядку набувальної давності.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова