Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/3417/15-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 53 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Микитюк О.Ю.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/3417/15-ц за позовом ОСОБА_1 до до Житомирської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів про визнання недійсним запису в трудовій книжці та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира ві 14 березня 2018 року, постановлену під головуванням судді Бондарчука В.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що з 22 листопада 1990 року працював у відповідача на посаді газоелектрозварювальника. 6 квітня 2010 року йому стало відомо про те, що його звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України. У зв'язку з цим до трудової книжки був внесений відповідний запис за №13.

Зазначає, що заяву про звільнення він не писав та з наказом про звільнення його не було ознайомлено. З метою захисту своїх трудових прав він звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі. Під час судового розгляду було встановлено, що трудові правовідносини з відповідачем були припинені на підставі наказу №14 від 28 травня 1998 року. Проте зміст даного наказу жодним чином не пов'язаний з його звільненням та не може бути підставою для внесення запису до трудової книжки про припинення трудового договору.

Оскільки наказ про його звільнення не був виданий, ОСОБА_1 просив визнати недійсним запис№13 про звільнення на підставі ст.38 КзпП України, виконаний у його трудовій книжці.

Також просив зобов'язати директора Житомирської обласної організації Всеукраїснької спілки автомобілістів або уповноважену ним особу внести запис до трудової книжки про визнання недійсним запису за №13.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2018 року провадження у справі закрито на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На його думку, висновок суду про те, що його позовні вимоги вже були розглянуті судом й з даного питання постановлене рішення, є безпідставним, оскільки в рішенні Корольовського районного суду м. Житомира від 3 травня 2012 року предметом розгляду був наказ №14 від 28 травня 1998 року про його звільнення. Водночас, в межах даної цивільної справи предметом розгляду є запис про звільнення у трудовій книжці.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Представники відповідача в судовому засіданні не визнали апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що пред'явлений ОСОБА_1 позов є тотожним з позовними вимогами, які були розглянуті рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 3 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів підприємство «Автолюбитель», Житомирської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за зустрічним позовом Житомирської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів до ОСОБА_1 про визнання недійсним записів у трудовій книжці.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Так, за правилами п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими стронами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Отже, застосування зазначеної норми можливе лише у разі тотожності позовів, яка означає, що вони мають однаковий предмет, підстави і суб'єктний склад.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 звертався до Корольовсьвого районного суду м. Житомира з позовом, в якому просив скасувати наказ Житомирської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів підприємства «Автолюбитель» №10 від 28 травня 1998 року про його звільнення з роботи на підставі ст. 38 КзпП України, поновити його на посаді газоелектрозварювальника Житомирської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів підприємства «Автолюбитель», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 57468 грн.71 коп. та відшкодувати моральну шкоду у сумі 10000 грн.

Під час розгляду справи Житомирська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсними записів у його трудовій книжці, зокрема, за №12 від 22 листопада 1990 року про прийняття останнього на роботу та за №13 від 28 травня 1998 року про його звільнення з посади газоелектрозварювальника. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 не перебував у трудових правовідносинах з даною організацією.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 3 травня 2012 року, яке набрало законної сили, у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, ОСОБА_1 просить визнати недійсним запис №13 від 28 травня 1998 року у трудовій книжці, оскільки вважає, що наказ про його звільнення №14 від 28 травня 1998 року не є підставою для розірвання трудового договору.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 не можна вважати тотожними з його позовними вимогами, які раніше були предметом судового розгляду й щодо яких постановлене рішення.

Пред'явлення зустрічних позовних вимог про визнання недійсними записів у трудовій книжці ОСОБА_1, в тому числі й запису №13 від 28 травня 1998 року про його звільнення, також не свідчить, що зазначені позови є тотожними, оскільки у справі, яка була розглянута Корольовським районним судом м. Житомира 3 травня 2012 року, записи у трудовій книжці оспорювались відповідачем, який заперечував факт укладення з ОСОБА_1 трудового договору.

Отже, вказані позови різняться за суб'єктним складом та підставою, що, в свою чергу, виключає можливість застосування положень п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

З огляду на вищезазначене, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367,368,379,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 21 травня 2018 року.

Головуюча Судді: