АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2072/2018 р. Головуючий у 1 інстанції - Гуменюк А.І.
Справа № 761/7927/17-ц Доповідач - Мараєва Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2018 р. Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду

цивільних справ :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 р.

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

Геннадійовича

про визначення порядку користування квартирою

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 р. задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою.

ОСОБА_2 виділено в користування жилу кімнату пл.12,3 кв.м з коморою - площею 0,7 кв.м, в квартирі АДРЕСА_1; ОСОБА_1 виділено в користування жилу кімнату пл.13,5 кв.м з балконом - площею 2,7 кв.м, в квартирі АДРЕСА_2; а місця загального користування, а саме: кухню пл.6,0 кв.м, вбиральню/ванну кімнату пл.2,9 кв.м та коридор - залишено у спільному користуванні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов'язані із розглядом справи у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIIІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративної-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одинець), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29 березня 2016 р. (а.с. 5).

Власником інших 5/6 частини вказаної квартири є ОСОБА_1

Також встановлено, що згідно Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 вказана квартира складається з 2-х кімнат житловою площею 25,8 кв.м, у тому числі: 1 кімната пл. 12,3 кв.м, 2- кімната пл. 13,5 кв.м, кухні пл. 6,0 кв.м, сполученої вбиральні пл.2,9 кв.м, коридору пл. 4,7; 2,7; 1,7 кв.м, комори пл.0,7 кв.м.

Обгрунтовуючи позов позивач посилався, зокрема на те, що відповідач у вказаній квартирі не проживає, що він встановив замок на вхідні двері і тим самим перешкоджає йому користуватися належною йому частиною квартири. Тому, просив задовольнити позов, та виділити йому в користування кімнату пл.12,5 кв.м, вважаючи, що ця кімната буде максимально відповідати його ідеальній частці у даній квартирі, а в користуванні відповідача залишити кімнату пл.13.5 кв.м, місця загального користування залишити у спільному користуванні сторін.

Постановлюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, враховуючи те, що між співвласниками квартири немає згоди щодо порядку користування квартирою, що відповідач у спірній квартирі фактично не проживає, а позивач як співвласник квартири має також право користування квартирою.

Проте, із таким висновком суду повністю погодитися не можна з таких підстав.

Так, суд правильно вважав, що відповідно до вимог чинного законодавства ст.47 Конституції України, ст.ст.391, 392, 386 ЦК України позивач як власник 1/6 ч. квартири не може бути позбавлений свого права власності.

Згідно ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. у разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником 1/6 частини спірної квартири, тому надана судом йому в користування кімната пл.12,3 кв.м з коморою пл. 0,7 кв.м, в квартирі АДРЕСА_3, не відповідає розміру його частки у праві власності в цій квартирі і значно її перевищує.

Обгррунтовуючи апеляцію відповідач, зокрема, зазначав, що відповідно до правової позиції, викладеній у постанові ВСУ від 17.02.2016 р. у справі №6-1500цс15,- оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розмір їх часток у праві власності на майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв»язку із неможливістю забезпечити їх точну відповідність.

Також, зазначав, що позивачу належить 1/6 ч. спірної кватири, а йому (відповідачу) - 5/6 ч., що позивачем не оспорюється, що квартира складається із 2-х кімнат пл.12,3 та 13,5 кв.м, всього - 25,8 кв.м, тому, частка житлової площі, відповідна належній позивачу 1/6 частині у власності становить 4,3 кв.м, а судом йому виділено кімнату значно більшу - пл.12,3 кв.м з коморою, пл.0,7 кв.м, що суперечить вимогам чинного законодавства та значно порушує його (відповідача) права як власника 5/6 ч. спірної квартири.

Такі доводи апеляції є слушними.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія вважає, що враховуючи належні обом сторонам частки (1/6 і 5/6) у праві спільної власності на вказану квартиру, встановити порядок користування спірною квартирою в такий спосіб, як визначив суд, не є можливим.

Позивач як власник 1/6 ч. квартири має право користуватися належною йому часткою у праві власності.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 р. - скасувати і постановити нове рішення, яким в задоволенні позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 6.03.2018 р.

Головуючий : Судді :