Справа № 172/764/17
Провадження № 2/172/144/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2018 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Битяка І.Г. за участі:

секретаря судового засідання - Голубенко Т.В.

представника первісного позивача - Тарабаки Є.А.

представника первісного відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у сел. Васильківка цивільну справу за позовом фермерського господарства «Агрофірма «Віктор» до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Садове» про визнання недійсним договору оренди землі та застосування наслідків недійсності правочину та зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Садове» до ОСОБА_4, фермерського господарства «Агрофірма «Віктор» третя особа Васильківська районна державна адміністрація про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною, -

В С Т А Н О В И В

ФГ «Агрофірма «Віктор» звернулося з позовом до ОСОБА_4 та ТОВ «Садове» з вимогами визнати недійсним договір оренди землі б/н від 01.08.2014 року, укладений між відповідачами та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію вказаного договору.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 1 липня 2007 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,726 га, що є власністю останньої на підставі Державного акту на право власності на землю. 19 червня 2012 року ОСОБА_5 та позивач уклали додаткову угоду до вищевказаного договору та 21.12.12 здійснили її державну реєстрацію у відділі Держкомзему у Васильківському районі. Додатковою угодою строк дії договору продовжено на 10 років з дня його державної реєстрації. ІНФОРМАЦІЯ_2 орендодавець ОСОБА_5 померла, що не є підставою для припинення договору оренди землі чи зміни його умов. 11.06.17 позивач уклав з ОСОБА_4, яка успадкувала земельну ділянку, договір оренди землі, але під час державної реєстрації договору стало відомо, що право оренди вказаної земельної ділянки зареєстровано 26.08.16 за ТОВ «Садове» на підставі договору оренди землі від 01.08.14. Оскільки договір оренди землі між ТОВ «Садове» та ОСОБА_4 укладено в період дії договору оренди землі між ОСОБА_5 та ФГ «Агрофірма «Віктор» щодо однієї і тієї ж земельної ділянки, позивач вважає, що порушено його, гарантовані чинним законодавством, права, умови договору та вимоги чинного законодавства.

Не погодившись з позовними вимогами ТОВ «Садове» подало зустрічний позов до ОСОБА_4 та ФГ «Агрофірма «Віктор» з вимогою визнати додаткову угоду від 19.06.12 до договору оренди земельної ділянки від 1 липня 2007 року укладену між ОСОБА_5 та фермерським господарством «Агрофірма «Віктор» недійсною.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_5 з вересня 2008 року і до своєї смерті постійно проживала у своєї доньки у м. Старий Оскол, Бєлгородської області, Російської Федерації, а тому не могла підписати спірну додаткову угоду.

У зв'язку з тим, що обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, вони виникають з одних правовідносин, а задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, судом прийнято рішення про об'єднання їх у одне провадження.

Представник ФГ «Агрофірма «Віктор» Тарабака Є.А. у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві та заперечувала проти позовних вимог ТОВ «Садове». Зазначила, що додаткова угода є дійсною, оскільки підписана власницею земельної ділянки. Їй невідомий спосіб підписання. Це міг бути обмін листами, або підписання за довіреністю чи зустріч представників орендаря з орендодавцем на кордоні. Укладення додаткової угоди відповідало волі сторін зважаючи на відсутність заперечень та схвалення таких дій довірителем навіть у випадку підписання її не особисто ОСОБА_5 Оскільки ФГ «Агрофірма «Віктор» після закінчення строку дії первинного договору оренди землі, тобто після 28 березня 2013 року, продовжувало користуватись земельною ділянкою, то відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі» договір вважається продовженим на тих самих умовах і на той же строк.

Просила відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Садове» у зв'язку з пропуском строків позовної давності, оскільки договір оренди землі товариством з ОСОБА_4 укладений 1 серпня 2014 року і саме з цього часу особа дізналась про порушення своїх прав та інтересів, а з позовною заявою звернулась лише 31 серпня 2017 року, тобто поза трирічним строком позовної давності.

Представники ТОВ «Садове» свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Пояснили, що дійсно уклали договір оренди земельної ділянки з ОСОБА_4 1 серпня 2014 року і їм було відомо, що земельна ділянка використовується ФГ «АФ «Віктор». Керівник фермерського господарства був повідомлений про факт укладення договору, але так як земельна ділянка була засіяна то ТОВ «Садове» сподівалось отримати її пізньої осені, після збору урожаю. Тому про порушення своїх прав їм стало відомо лише у кінці листопада - на початку грудня 2014 року після відмови ФГ «АФ «Віктор» передати землю. Про додаткову угоду дізналися лише в суді. До цього часу вважали, що земельна ділянка займається фермерським господарством самовільно. Тому вважають строк позовної давності ними не пропущений. Вважають факт підписання додаткової угоди не власником земельної ділянки та без відповідних повноважень доведеним.

Проти задоволення позовних вимог ФГ «АФ «Віктор» заперечували зазначивши, що уклали договір з власником земельної ділянки і під час його державної реєстрації будь-яких заборон чи інших перешкод встановлено не було. ОСОБА_4 під час підписання договору не було відомо про існування додаткової угоди. Оскільки додаткова угода між ФГ «АФ «Віктор» та ОСОБА_5 не підписана орендодавцем, а підписана іншою людиною, то вона не може бути визнана дійсною.

Представник третьої особи ОСОБА_3 позовні вимоги ФГ «АФ «Віктор» не підтримав. Наполягав на законності дій державного реєстратора, оскільки на момент реєстрації будь-яких заборон на здійснення реєстраційних дій щодо договору оренди землі між ТОВ «Садове» та ОСОБА_4 від 1 серпня 2014 року не існувало. Державні реєстри ведуться з 2004 року. Державний реєстратор під час реєстрації договору оренди перевіряє по нотаріальним базам даних та базам даних Держземагенства інформацію щодо обтяжень чи заборон. Тому просив відмовити у задоволенні позову ФГ «АФ «Віктор» та задовольнити зустрічний позов ТОВ «Садове».

Відповідач ОСОБА_4 пояснила суду, що ОСОБА_5 була матір'ю її чоловіка (свекрухою). Після смерті свекрухи та чоловіка, вона успадкувала земельну ділянку, яка належала ОСОБА_5 У 2012 році останньої на території України не було. Паєм розпоряджалась її сестра ОСОБА_6 У 2014 році вона уклала договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Садове». Чи велася переписка ФГ «АФ «Віктор» з ОСОБА_5 їй не відомо, але після укладення договору їй стало відомо, що існує додаткова угода між ОСОБА_5 та ФГ «АФ «Віктор», яку у 2012 році підписала ОСОБА_6 від імені своєї сестри. Тому остання могла про цю угоду і не знати. Стверджувала, що договір оренди землі у 2017 році з ФГ «АФ «Віктор» уклала помилково. Просила у подальшому суд розглядати справу за її відсутності.

Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи суд встановив таке.

На підставі Державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 належала земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 4,726 га, яка знаходиться на території Васильківської селищної ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

1 липня 2007 року між ОСОБА_5 та ФГ «Агрофірма «Віктор» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 5 років, який зареєстровано у Васильківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 27.03.2008 року.

19 червня 2012 року між вказаними сторонами укладено додаткову угоду до зазначеного договору оренди земельної ділянки, державну реєстрацію якої здійснено у відділу Держкомзему у Васильківському районі 21.12.12 за № 02986. Додатковою угодою строк дії договору збільшувався до 10 років та внесено зміни до деяких інших розділів у зв'язку зі змінами законодавства. Разом з тим, вивченням форми зазначеного документу встановлено, що він виконаний на трьох аркушах машинописним текстом за допомогою комп'ютерної техніки, та сконструйований таким чином, що на останньому аркуші знаходяться лише підписи сторін та відмітка про державну реєстрацію. Таким чином, конструкція документа дозволяє внести зміни до його змісту без відома сторін, які підписали вказану угоду, оскільки самовільна зміна машинописного тексту, або навіть додання цілих сторінок не тягне за собою зміщення підписів сторін.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданим управлінням РАГС адміністрації Старооскольського міського округу Білгородської області Російської Федерації ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Сатрий Оскол, Білгородської області, Російської Федерації.

Після її смерті зазначену вище земельну ділянку як спадщину фактично прийняв її син ОСОБА_4, який не встиг оформити її юридично так як помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 11.06.14 отримала спірну земельну ділянку у спадок після свого чоловіка.

1 серпня 2014 року ОСОБА_4 уклала з ТОВ «Садове» договір оренди землі предметом якого є спірна земельна ділянка та який зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства. Однак під час видання свідоцтва про право на спадщину нотаріусом допущено помилку у зазначенні кадастрового номера земельної ділянки. А саме чотири останні цифри вказані «НОМЕР_4» замість правильного «НОМЕР_2». Ця помилка спричинила подальше помилкове зазначення кадастрового номера земельної ділянки в договорі оренди землі від 01.08.14 та під час державної реєстрації цього договору.

Разом з тим у судовому засіданні достовірно встановлено, що предметом договору оренди землі від 01.07.07, додаткової угоди від 19.06.12 до договору оренди землі між ОСОБА_5 та ФГ «Агрофірма «Віктор», а також договору оренди землі від 01.08.14 між ОСОБА_4 та ТОВ «Садове» є одна і та ж земельна ділянка. Даний факт підтверджується також тим, що після виявлення помилки державним реєстратором внесено відповідні виправлення.

Допитана судом свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_5 була рідною сестрою її матері, тобто тіткою. Вона жила у с. Манвелівка з 2011 року до середини листопада 2013 року і їй достовірно відомо, що ОСОБА_5 з кінця 2008 року постійно проживала у своєї доньки у Російській Федерації. Приблизно у кінці травня 2009 року ОСОБА_5 привозили у с. Манвелівка на 2-3 дні. Їй відомо, що далі кордону України з Російською Федерацією ОСОБА_5 не привозили. 19.06.12 вона перебувала у с. Манвелівка і точно може стверджувати, що ОСОБА_5 на території України була відсутня. Цей день пам'ятає бо виповнилося півроку як помер її батько. Щодо земельних відносин ОСОБА_5 їй нічого не відомо.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що у неї була сестра ОСОБА_5. У 2007 році вона втратила ногу та її забрала до себе донька, яка проживала у Російській Федерації. Замість сестри вона отримувала гроші за оренду її землі від ФГ «АФ «Віктор» і пересилала їй. У червні 2012 року вона підписала договір оренди своєї земельної ділянки з ФГ «АФ «Віктор», а також підписала договір замість своєї сестри. ОСОБА_5 у 2008 році приїжджала з Росії один раз та уповноважила її отримувати пенсію. Проти оренди її землі ФГ «АФ «Віктор» не заперечувала. Довіреність на підписання договору оренди землі чи додаткової угоди була відсутня. Перед виїздом з України ОСОБА_5 усно уповноважила свідка отримувати кошти за майновий та земельний паї.

Показання свідка підтверджено копією письмового доручення від 16 грудня 2011 року, яким ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_6 отримувати кошти за майновий та земельний паї та підписувати документи про отримання цих коштів.

Відповідно до відомостей про видачу орендної плати, видаткових касових ордерів, накладних за 2008-2015 роки встановлено, що орендна плата отримувалась у вказаний період не самою ОСОБА_5, а ОСОБА_6 замість неї, що не заперечується сторонами.

За інформацією Державної прикордонної служби України відомостей про перетинання державного кордону громадянкою України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в базі даних не виявлено.

За правилами ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину (ст. 241 ЦК України).

Статтею 244 ЦК України визначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно зі ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність на одержання заробітної плати, стипендії, пенсії, аліментів, інших платежів та поштової кореспонденції (поштових переказів, посилок тощо) може бути посвідчена посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на стаціонарному лікуванні, або за місцем його проживання.

Таким чином судом на підставі допустимих, достовірних, достатніх та належних доказів встановлено, що ОСОБА_6 діяла від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності, виданої у простій письмовій формі, отримуючи належні їй орендні платежі та підписала додаткову угоду від імені своєї сестри, але не як довіритель, а рукописно виконавши словом прізвище сестри для того, щоб створити уяву про власноручний підпис договору ОСОБА_5, якої в той час на території держави не було. Отже дії ОСОБА_6 з підписання додаткової угоди від 19.06.12 до договору оренди землі від 01.07.07 не можна розглядати як дії довіреного. Цей факт підтверджено також вивченням спірної додаткової угоди в якій жодним чином не зазначено, що сторона орендодавця діє за довіреністю. Зважаючи ж на зазначену судом вище конструкцію самої додаткової угоди від 19.06.12, яка дозволяє змінювати зміст машинописного тексту без зміщення підписів сторін, суд не може взяти до уваги доводи про наступне схвалення довірителем дій довіреного, виконаних ним з перевищенням повноважень так як неможливо категорично стверджувати, що саме такі умови були зазначені у примірнику, який підписано стороною і вони самовільно не змінені орендарем. Крім того, факт такого наступного схвалення не доведено у судовому засіданні, оскільки не надано жодного належного та допустимого доказу ознайомлення ОСОБА_5 з умовами спірної додаткової угоди.

Відповідно до положень ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином судом достовірно встановлено, що в момент вчинення правочину, а саме укладення додаткової угоди від 19.06.12 до договору оренди землі від 01.07.07 мало місце порушення прав сторони щодо свободи договору, необхідності згоди обох сторін при його укладанні, відсутності волевиявлення орендодавця відносно розпорядження земельною ділянкою, яка належить йому на праві приватної власності, передбачене вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України, недодержання яких тягне за собою недійсність правочину.

Оскільки ТОВ «Садове», як і відповідачу ОСОБА_4 на час укладення між ними договору оренди земельної ділянки 01.08.14 не було відомо про існування додаткової угоди від 19.06.12 до договору оренди землі від 01.07.07, то суд погоджується з тим фактом, що про порушення своїх цивільних прав позивач ТОВ «Садове» дізналося лише після збору урожаю ФГ «Агрофірма «Віктор» на спірній земельній ділянці та відмови передати її у листопаді 2014 року. Оскільки відповідно до вимог ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, то позивач ТОВ «Садове» не пропустило встановлений статтею 257 цього Кодексу трирічний строк позовної давності, а тому клопотання представника первісного позивача про відмову в задоволенні позову з вказаних підстав не може бути задоволено.

Не можуть бути взяті до уваги доводи представника ФГ «Агрофірма «Віктор» щодо продовження строку дії договору оренди землі відповідно до вимог ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» оскільки новий власник спірної земельної ділянки ОСОБА_4, отримавши її у власність 11.06.14 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, вже 01.08.14 розпорядилась нею, уклавши договір оренди з ТОВ «Садове». Отримання ж орендної плати від ФГ «Агрофірма «Віктор» навіть після укладення договору оренди суд розцінює як матеріальну компенсацію за використання третьою особою її майна для отримання прибутку.

Таким чином, за результатами судового розгляду справи підстав для задоволення позовних вимог ФГ «Агрофірма «Віктор» не встановлено і навпаки, зустрічні позовні вимоги ТОВ «Садове» підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 237, 241, 244, 245, 257, 261 ЦК України, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В

У задоволенні позову фермерського господарства «Агрофірма «Віктор» до ОСОБА_4, ТОВ «Садове» про визнання недійсним договору оренди землі та застосування наслідків недійсності правочину - відмовити.

Зустрічний позов ТОВ «Садове» до ОСОБА_4, фермерського господарства «Агрофірма «Віктор», третя особа Васильківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною - задовольнити.

Додаткову угоду від 19 червня 2012 року з реєстраційним номером 02986 від 21.12.12 до договору оренди землі від 1 липня 2007 року між ОСОБА_5 та фермерським господарством «Агрофірма «Віктор» - визнати недійсною.

Стягнути з фермерського господарства «Агрофірма «Віктор» та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Садове» судові витрати в рівних частинах, тобто по 842 (вісімсот сорок дві) гривні 50 копійок з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя І.Г. Битяк