Справа № 484/3781/18
Провадження № 2/484/1576/18 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2018 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого - судді Панькова Д.А.

секретаря судового засідання Панчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ "Служба миттєвого кредитування" до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

20.08.2018 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.03.2014 року між сторонами був укладений кредитний договір № 49, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. та зобовязався повернути отримані кошти до 13.04.2014р. та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 2% за кожен день користування кредитом в сумі 280,00 грн. 13.04.2014р. відповідач сплатив частково відсотки за користування кредитом в сумі 280,00 грн. Потім 23.04.2014р. відсотки за користування кредитом в сумі 200,00 грн. та пролонгував договір строком до 07.05.2014 року. 27.07.2016 р. сплатив частково відсотки пені за прострочення заборгованості в сумі 1320,00 грн. та пролонгував договір до 12.08.2016 року, зобовязавшись повернути кредит разом з відсотками у розмірі 1000 грн. Більше відповідач не зявлявся, на телефонні дзвінки не відповідав.

У звязку із порушеннями зобовязання за кредитним договором відповідач станом на 01.08.2018 року має заборгованість в сумі 30900,00 грн., яка складається з: 1000,00 грн.- основний борг, 280,00 грн. проценти за договором, 29620,00 грн. пеня за договором. Тому просили суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 30900,00 та судові витрати в сумі 1779,62 грн., а всього на загальну суму 32679,62 грн.

На підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов, у якому його не визнав, мотивуючи тим, що дійсно 31.03.2014 року отримав кошти у ТОВ «Служба миттєвого кредитування» в сумі 1000 грн. 00 коп. під 280 грн. 00 коп. відсотків на строк до 13.04.2014 року. Відповідно до п.2.3. кредитного договору № 49 сплатив кошти на загальну суму 1800 грн. та ні яких договорів про пролонгацію кредитного договору до 27.04.2014 року, до 07.05.2014 року, а тим більше до 12.08.2016 року, з позивачем не укладав. Посилаючись на рішення Верховного Суду України від 18.05.2016 року у справі № 6-474цс16» щодо нарахування пені у межах строку позовної давності за основною вимогою вказав про необхідність здійснення позивачем перерахунку та зменшенню суми пені за кредитним договором. Враховуючи зазначене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

ТОВ «Служба миттєвого кредитування» подало відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач умови договору виконав повністю, надав ОСОБА_1 грошові кошти, письмово повідомив про умови кредитування, але у встановлений договором строк відповідач не виконав свої зобовязання, борг та відсотки не повернув, у звязку з чим йому правильно нараховані штрафні санкції згідно умов п. 9.2 договору та норм ЦК України. У відповіді на відзив відповідача позивач уточнив позовні вимоги, а саме просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 32660 грн., яка складається з: 1000 грн. заборгованості за кредитом, 760,00 грн. проценти за договором, 30900 грн. пеня за договором. Також просив стягнути з відповідача судові витрати.

В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав, враховуючи свою позицію, викладену у відзиві на позов від 08.10.2018 року, просив у його задоволенні відмовити.

Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

За положеннями статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частинами 1,2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтями 525, 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що між сторонами 31.03.2014 року був укладений кредитний договір № 49. ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 1 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 268 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 3.3 Договору відповідач зобовязаний повернути отримані кошти в розмірі 1 000 грн. 00 коп., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 280 грн. 00 коп. у строк до 13.04.2014 року.

Відповідно до п. 6.2. Договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу. Станом на 01.08.2018 року відповідачем прострочено 1585 днів.

Відповідач не надав своєчасно ТОВ «Служба миттєвого кредитування» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 01.08.2018 року сума заборгованості за Договором складає 32660 грн. 00 коп., яка складається з: 1000 грн. 00 коп.- заборгованість за кредитом; 760 грн. 00 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 30900 грн. 00 коп. заборгованість за пенею.

Розмір заборгованості за тілом кредиту і відсотками відповідач не визнає, посилаючись на рішення Верховного Суду України від 18.05.2016 року у справі № 6-474цс16» щодо нарахування пені у межах строку позовної давності за основною вимогою, вказавши у відзиві на позов про необхідність здійснення позивачем перерахунку та зменшенню суми пені за кредитним договором. Також вказав, що відповідно до п.2.3. кредитного договору № 49 сплатив кошти на загальну суму 1800 грн. та ні яких договорів про пролонгацію кредитного договору до 27.04.2014 року, до 07.05.2014 року, а тим більше до 12.08.2016 року, з позивачем не укладав.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), ч.3 ст. 551ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Як розяснено в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за пенею становить 30900 грн. 00 коп., що значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем внаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором і очевидно є надмірним тягарем для відповідача, який є малозабезпеченою особою похилого віку, отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи положення ст.ст. 3, 509, 551, 627 ЦК України, засади справедливості, добросовісності та розумності, що повністю узгоджується з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України, яка викладена в ухвалі від 13.09.2017 року у справі № 727/6829/15-ц, а також враховуючи майновий стан відповідача, його соціальний статус, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені до 7280 грн.

Суд враховує також і те, що позивач тривалий час використовував своє право на стягнення заборгованості в судовому порядку, що і стало причинною нарахування непомірно великої суми неустойки.

З урахуванням зазначеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 49 від 31.03.2014 року в сумі 8560 грн. 00 коп., яка складається з: 1000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом; 268 грн. 00 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 7280 грн. 00 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268, 278-279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" (адреса: вул. Сорок років Рад. України, 39-А, оф.25, Орджонікідзевський р-н, м. Запоріжжя, Запорізька обл., ) до ОСОБА_1 (адреса: вул. Шкільна, 112/9, смт. Підгородна, Первомайський р-н, Миколаївська обл., РНОКПП: НОМЕР_1) про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» заборгованість за кредитним договором № 49 від 31.03.2014 року в розмірі 8560,00 грн., яка складається з: 1000,00 грн.- основний борг; 280,00 грн. проценти за договором; 7280,00 грн. пеня за договором, та судовий збір в розмірі 1762,00 грн., а всього 10322 (десять тисяч триста двадцять два) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Дата складання повного тексту рішення - 17.12.2018 року.

С У Д Д Я :