Постанова

Іменем України

16 січня 2018 року

м. Київ

справа №577/5853/15-ц

провадження № 61- 276св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), ЖуравельВ. І., Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Конотопський арматурний завод»,

третя особа - генеральний директор публічного акціонерного товариства «Конотопський арматурний завод» Гужва С. В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Сумської області від 14 листопада 2016 року у складі суддів Ткачук С. С., Ільченко О. Ю., Попруги С. В.,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Конотопський арматурний завод» про поновлення на посаді електромонтера з ремонту обслуговування апаратури та пристроїв зв'язку 6-го розряду в енерго-ремонтну дільницю ПАТ «Конотопський арматурний завод», стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 23 травня 2016 року вищезазначене рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог: поновлено ОСОБА_4 на посаді електромонтера з ремонту обслуговування апаратури та пристроїв зв'язку 6-го розряду в енерго-ремонтну дільницю ПАТ «Конотопський арматурний завод»; стягнуто з ПАТ «Конотопський арматурний завод» на користь ОСОБА_4 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 11030 грн 58 коп.; рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 2669 грн 44 коп. допущено до негайного виконання; стягнуто з ПАТ «Конотопський арматурний завод» на користь держави 2046 грн 24 коп. судового збору.

28 жовтня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до апеляційного суду Сумської області із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі про стягнення з відповідача 6 050 грн судових витрат, понесених нею на оплату послуг адвоката.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 14 листопада 2016 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_4 під час розгляду справи в апеляційному суді не надала суду документального підтвердження витрат на правову допомогу та відповідного розрахунку таких витрат.

6 грудня 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду Сумської області від 14 листопада 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, адже законом чітко передбачено право сторони, на користь якої ухвалено рішення, на відшкодування судових витрат, і це питання апеляційний суд мав вирішити одночасно із розглядом апеляційної скарги по суті.

15 лютого 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі.

3 квітня 2017 року ПАТ «Конотопський арматурний завод» до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ подано заперечення на касаційну скаргу, яке обґрунтовано тим, що позивач не порушувала під час розгляду справи по суті питання про відшкодування судових витрат.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року справу за заявою ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у даній справі призначено до судового розгляду.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 грудня 2017 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційної скарги.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 79 ЦПК України (чинного на час вирішення справи) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом 2 частини третьої 3 статті 79 цього Кодексу до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України (чинної на час вирішення справи) присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Встановлено, що під час ухвалення рішення апеляційного суду про задоволення позовних вимог судом було вирішено питання про відшкодування судових витрат за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції шляхом стягнення судового збору з відповідача на користь держави, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Встановлено, що докази витрат на правову допомогу ОСОБА_4 подала апеляційному суду лише із заявою про ухвалення додаткового рішення. На момент апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції такі докази суду не надані і не були предметом дослідження апеляційного суду, у зв'язку чим у апеляційного суду не було підстав для вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу відповідно до положень статті 88 ЦПК України (чинної на час вирішення справи).

Статтею 220 цього Кодексу визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Оскільки позивач подала докази витрат на правову допомогу після ухвалення рішення по суті і в судовому засіданні не давала пояснень з цього питання - у апеляційного суду були відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що апеляційним судом при розгляді заяви ОСОБА_4 допущені порушення норм процесуального права.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права. Передбачених статтею 411 ЦПК України підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 14 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

М.Є. Журавель

В.П. Курило

В.М. Коротун