Дата документу 12.12.2018 Справа № 314/3916/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/3916/15 Головуючий у 1 інстанції: Капітонов Є.М.
провадження № 22-ц/807/693/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Полякова О.З.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

за участі:

позивача ОСОБА_3 та її представника - адвоката ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5 та його представника - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, уточнивши позовні вимоги, просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з 29 березня 1999р. по 5 червня 2010р., вказуючи, що у цей період вони з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу у будинку АДРЕСА_1, 3/4 частки якого належали матері відповідача - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, та 1/4 частка належала ОСОБА_5 Починаючи з 2 вересня 2003 року вона зареєстрована за вказаною адресою. Спільних дітей вони не мають, але разом з ними проживала її дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка також зареєстрована за вказаною адресою. 05 червня 2010 року вони із відповідачем уклали шлюб, який 5 листопада 2015 року на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області було розірвано.

За час перебування у фактичних шлюбних відносинах та у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти вони з відповідачем 25 березня 2005 року придбали нежитлову будівлю магазину по АДРЕСА_2 яка зареєстрована на ім'я відповідача, а 11 вересня 2007 року згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, ОСОБА_5 як фізичною особою - підприємцем була придбана земельна ділянка під зазначену будівлю магазину, площею 0,211 га. Протягом 2002-2009 років вони за сімейні кошти спільними зусиллями здійснювали ремонт та поліпшення всього житлового будинку АДРЕСА_1. Всі будівельні роботи по реконструкції будинку, його капітального поліпшення, будівництва господарських будівель на подвір»ї, вартість яких вона оцінює у 250 000 грн., проводилися без відповідних документів, а тому є самочинним будівництвом. Також за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та перебування у шлюбі ними було придбано: автомобіль ГАЗ 2705-415, н.з. НОМЕР_1; вантажний фургон ізотермічний ТАТА, н.з. НОМЕР_5; вантажний рефрижератор VOLVO модель FН12, н.з. НОМЕР_2; причіп-фургон Е SНМІТZ, н.з. НОМЕР_3, та побутові прилади.

Оскільки нерухоме майно та транспортні засоби було зареєстровано за ОСОБА_5, а побутова техніка і меблі залишились в будинку, який знаходиться у розпорядженні відповідача, та добровільно поділити це майно вони не змогли, просила в судовому порядку визнати вказане майно спільною сумісною власністю сторін, зокрема, нежитлову будівлю магазину, земельну ділянку, на якій розташовано магазин, транспортні засоби, причіп, побутову техніку та меблі, а також будівельні матеріали, які були використані при реконструкції та поліпшенні житлового будинку АДРЕСА_1, будівництва господарських будівель на цьому подвір'ї, а також здійснити його поділ, виділивши їй у власність: нежитлову будівлю магазину літ. А з прибудовою А-1 по АДРЕСА_2 а також земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_6, площею 0,0211 га, для функціонування магазину; телевізор «LG М2232Б» вартістю 5 000 грн., а всього майна на загальну суму 548 665 грн. 32 коп.; виділити у власність ОСОБА_5: автомобіль ГАЗ 2705-415, н.з. НОМЕР_1; вантажний фургон ізотермічний ТАТА, н.з. НОМЕР_5; вантажний рефрижератор VOLVO модель FН12, н.з. НОМЕР_2; причіп-фургон Е SНМІТZ, н.з. НОМЕР_3; телевізор «LG СТ-25Q20РQ», музичний центр «Тhomson СS550», пральну машину «LG WD10405NDК», холодильник «Samsung RS20RРS», ноутбук НР, телевізор «LG М2232D», пилосос «Рhilips FС8764», кріплення до телевізора «LCD338 іtесh» мікрохвильову піч «Раnasonic NN GD 576 МZРЕ», газову піч «Еlectrlux», бойлер «Горєньє», кухонний комбайн «Кеnwood», м'які меблі (диван і два крісла), електром'ясорубку, котел газовий настінний, а всього майна на загальну суму 1 071 222 грн. 50 коп.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 01.01.2004 по 05.06.2010 року без реєстрації шлюбу.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя спірне майно та визнано право спільної часткової власності на:

нежитлову будівлю магазину літ. А з прибудовою А1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2: по ? частці за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за кожним;

земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_6, площею 0,0211 га. для функціонування магазину: по ? частці за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за кожним;

автомобіль ГАЗ 2705-415 синього кольору, зареєстрований в Вільнянському МРЕВ ДАІ ГУ-УМВС 01.04.2006 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 д.н. НОМЕР_1, по ? частці за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за кожним;

вантажний фургон ізотермічний ТАТА, модель LPT 613-58, зареєстрований в Запорізькому МРЕВ -2 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8, д.н. НОМЕР_5, по ? частці за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за кожним;

вантажний рефрижератор VOLVO, модель FH12, обладнаний навантажувальним-розвантажувальним пристроєм, зареєстрований в Запорізькому МРЕВ 2 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9, д.н. НОМЕР_2, по ? частці за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за кожним;

причіп фургон Е SHMITZ, модель К 018, зареєстрований в Запорізькому МРЕВ 2 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10, д.н. НОМЕР_3, по ? частці за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за кожним.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя рухоме майно та поділено наступним чином: ОСОБА_3: телевізор «LG CT-25Q20RQ», музичний центр «Thomson CS550», пральну машину «LG WD10405NDK», холодильник «Samsung RS20RPS», ноутбук HP, телевізор «LG M2232D», Пилосос «Philips FC8764», кріплення до плоского TB «LCD338 itech»; ОСОБА_5: мікрохвильова піч «Panasonic NN GD 576 MZPE», газова піч «Electrolux», бойлер «Горенье», кухонний комбайн «Kenwood», м'які меблі (диван і два крісла), електром'ясорубку, котел газовий настінний.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 вартість ? частини витрат на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва господарських будівель та споруд, житлового будинку, розташованих за адресою: Запорізька область, АДРЕСА_1 в розмірі 125 000 (сто двадцять п'ять тисяч) гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 126,14 грн. та судові витрати (за проведення експертиз та технічної інвентаризації) в розмірі 6 905,00 грн.

Обидві сторони не погодились з вказаним рішенням суду, подавши апеляційній скарги.

ОСОБА_3 не оскаржує рішення суду щодо часткового задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, але оскаржує рішення суду в частині здійсненого поділу майна.

Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції, просила рішення суду в частині поділу нерухомого майна скасувати та ухвалити нове рішення про поділ цього майна у спосіб, визначений нею в позовній заяві, виділивши їй магазин і земельну ділянку, а відповідачеві всі транспортні засоби. Вказувала, що здійснивши поділ у рівних частках магазину, землі та транспортних засобів, суд унеможливив сторонам користування ними, а визнавши за нею право власності на частину вантажного транспорту, не врахував, що вона не може його використовувати, не маючи водійських прав, а також не врахував, що магазин їй необхідний як приватному підприємцю для здійснення господарської діяльності.

ОСОБА_5 не погодився із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині встановлення факту проживання однією сім»єю з позивачем у період з 01.01.2004р. по 05.06.2010р., вказуючи, що позивач винаймала у його матері житлове приміщення у будинку та працювала у нього як найманий працівник, але у сімейних стосунках з ним в цей період не перебувала. Тому, на його думку, поділу підлягало лише майно, яке було придбано ними під час зареєстрованого шлюбу, яким є два транспортні засоби: вантажний рефрижератор марки VOLVO модель FH12 та причіп-фургон Е SHMITZ, модель К 018. Також вказував, що магазин і земельна ділянка придбані ним як приватним підприємцем за кошти від підприємницької діяльності, при цьому магазин був самочинно перебудований, тому не можуть бути предметом поділу. Житловий будинок дійсно поліпшувався, але він є предметом спадкування у 3/4 частках між трьома спадкоємцями, а тому витрачені на його поліпшення, які здійснені без згоди інших співвласників, матеріали не можуть бути предметом поділу між ним та позивачем, при тому, що остання не довела їх найменування, кількість та вартість. Не погоджувався також із здійсненим судом поділом рухомого майна.

Спираючись на вказані доводи, просив залишити без змін рішення суду лише в частині поділу вантажного рефрижератор марки VOLVO модель FH12 та причіп-фургон Е SHMITZ, модель К 018, а в решті скасувати з відмовою в задоволенні позову ОСОБА_3

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відхилено, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року у цій справі залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаною постановою апеляційного суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

А.В. подали касаційні скарги.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року зазначені касаційні скарги задоволено частково, постанову Апеляційного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В ході нового апеляційного розгляду сторони та їх представники підтримали свої апеляційні скарги, але наголошували на тому, що принциповим у вирішенні спору є лише поділ нерухомого майна та транспортних засобів.

Відповідачем в ході нового апеляційного розгляду пропонувався позивачу мирний шлях вирішення спору у вигляді сплати їй компенсації майна в сумі 13 000 доларів США, сторони брали час для можливого врегулювання спору, але згоди не дійшли.

ОСОБА_3 вказувала у поясненнях на запитання суду, що вже припинила свою підприємницьку діяльність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, які підтримали свої скарги та заперечували проти скарги іншої сторони, дослідивши доводи апеляційних скарги та матеріали справи в їх межах, колегія визнає обидві апеляційній скарги частково обґрунтованими з огляду на наступні обставини.

Судом для з»ясування обставин, чи проживали сторони однією сім»єю без реєстрації шлюбу до його реєстрації 05.06.2010р., були допитані свідки як з боку позивача, так і з боку відповідача, досліджені надані позивачем світлини, та на підставі вказаних доказів у їх сукупності суд дійшов висновку про доведеність факту проживання сторін однією сім»єю без реєстрації шлюбу у періоді з 01.01.2004р. по 05.06.2010р.

Щодо набуття сторонами майна, на спільності якого як майна подружжя наполягає позивач, судом встановлено.

28.03.2005р. згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівні ОСОБА_5 як фізичною особою була придбана нежитлова будівля магазину за адресою АДРЕСА_2.

11.09.2007 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_5 як фізичною особою - підприємцем була придбана земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_6, площею 0,0211 га для функціонування магазину.

Під час проживання однією сім'єю та перебування у шлюбі сторонами було придбано майно: автомобіль НОМЕР_4; вантажний фургон ізотермічний ТАТА, д.н. НОМЕР_5; вантажний рефрижератор VOLVO модель FH12, д.н. НОМЕР_2; причіп-фургон Е SHMITZ, д.н. НОМЕР_3 та інші побутові товари.

При цьому, магазин та змелена ділянка для його функціонування, автомобіль ГАЗ та вантажній фургон ТАТА, які придбані у період проживання сторін однією сім»єю без реєстрації шлюбу, використовувались в інтересах сім»ї, про що свідчить залучення відповідачем позивача, її рідних, дітей відповідача до обслуговування майна та забезпечення торгівельної діяльності. Тому це майно є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також судом встановлено, що сторони за спільні кошти, спільними зусиллями та затратами здійснювали ремонт та поліпшення житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.

Вартість матеріалів, обладнання, робіт, які були використані під час ремонту та поліпшення житлового будинку позивачем визначено в розмірі 250 000,00 грн.

Судом призначалась судово-технічна експертиза для визначення вартості матеріалів, ви-

користаних для поліпшення житлового будинку, яка не була проведена через ненадання відпо-

відачем доступу до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, тому суд у відповідності до вимог ст. 146 ЦПК України визнав встановленим розмір витрат на поліпшення цього будинку, визначений позивачем в сумі 250 000 грн., оскільки така вартість, на думку суду, цілком відповідає проведеним роботам.

Встановивши всі вищенаведені обставини, суд визнав, що все зазначене майно як набуте сторонами під час фактичних шлюбних відносин та зареєстрованого шлюбу, є спільним майном подружжя, та здійснив його поділ, виділивши кожному із сторін по ? ідеальній частці цього майна та визнавши на неї право власності за кожною із сторін. Тобто сторони стали співвласниками у ? частці кожного транспортного засобу, магазину, земельної ділянки. А також суд стягнув з відповідача на користь позивача ? частку вартості вкладених в поліпшення будинку та господарських споруд на подвір»ї коштів, що становить суму 125 000 грн. Крім того, поділив між сторонами зазначене позивачем рухоме майно телевізор «LG CT-25Q20RQ», музичний центр «Thomson CS550», пральну машину «LG WD10405NDK», холодильник «Samsung RS20RPS», ноутбук HP, телевізор «LG M2232D», Пилосос «Philips FC8764», кріплення до плоского TB «LCD338 itech»; ОСОБА_5: мікрохвильова піч «Panasonic NN GD 576 MZPE», газова піч «Electrolux», бойлер «Горенье», кухонний комбайн «Kenwood», м'які меблі (диван і два крісла), електром'ясорубку, котел газовий настінний.

Відповідач оспорює факт проживання з позивачем однією сім»єю без реєстрації шлюбу у періоді з 01.01.2004р. по 05.06.2010р., наголошуючи на тому, що такий факт є недоведеним матеріалами справи та суд з цього приводу безпідставно відхилив покази свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 На перевірку цих доводів звернув увагу касаційний суд, спрямовуючи справу на новий апеляційний розгляд.

За положеннями чч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки і чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім»єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов»язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов»язків подружжя.

Разом з тим, згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Вбачається, що сторони на час поселення у 1999р. та проживання ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 у зареєстрованому шлюбі з іншими особами не перебували.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 дали пояснення, що ОСОБА_3 з 1999р. по 2010р. проживала у АДРЕСА_1 як наймач житла, та суд їх не взяв до уваги, оскільки вони спростовуються іншими доказами.

Отже, суд не прийняв до уваги свідчення вказаних свідків не тому, що вони є сестрами відповідача, а тому, що вони не відповідають іншим здобутим судом доказам.

Колегія погоджується з цими висновками суду як такими, що узгоджується з іншими доказами у справі.

Свідки ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15 надали покази, що сторони з 1999р. до подальшої реєстрації шлюбу проживали однією сім»єю, спільно вели господарство, спільно здійснювали торгівельну діяльність.

Суд в якості доказів факту проживання сторін у шлюбних відносинах взяв надані позивачем фотокартки, проти яких заперечував відповідач, вказуючи, що вони лише показують епізодичні спілкування з позивачем як наймачем будинку, у якому він також мешкав разом з матір»ю, та як найманим працівником, яка працювала реалізатором закупленої ним продукції.

Між цим, проаналізувавши ці світлини, колегія вважає, що зафіксовані на них події свідчать про тривалі та усталені відносини між сторонами, та між кожним з них та дітьми сторін, а тому спростовують заперечення відповідача щодо статусу ОСОБА_3 як простого наймача житла ( Т. 1 а.с. 28-30, 105-117).

Про зазначене свідчить відсутність будь-якого договору щодо найму житла з матір»ю відповідача, яка начебто була наймодавцем, а також той факт, що після смерті останньої у серпні 2005р. позивач залишилась мешкати в будинку зі своєю дочкою ще на п»ять років, не переуклавши відповідний договір зі спадкоємцями: самим відповідачем ОСОБА_5 або його сестрами, які, як він вказує, також є спадкоємцями частки матері після її смерті.

Нема жодного платіжного документу про сплату нею за оренду житла або комунальних платежів, або витрат по будинку за майже 11 років мешкання у цьому будинку до реєстрації шлюбу 05.06.2010р.

З домової книги вбачається, що ОСОБА_3 з дочкою ОСОБА_8 були зареєстрована у АДРЕСА_1 з 02.09.2003р. (Т. 1 а.с. 170).

З довідки № 489/01-02-02 від 22.12.2015р., що дочка позивача ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 1999р. по 2005р. навчалась у Вільнянській ЗОШ І-ІІІ ступеня № 2, проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 96).

В матеріалах справи міститься договір дарування від 4 квітня 2000р., згідно з яким ОСОБА_5 діє в інтересах неповнолітньої дочки позивача - ОСОБА_8 як обдарованої щодо дарування батьком дитини ОСОБА_17 їй належної йому 1/3 частки квартири ( Т. 1 а.с. 171), що може свідчити про більш тісний зв»язок між позивачем та його донькою, з одного боку, і відповідачем, ніж наймачами житлової кімнати у його будинку.

З огляду на всі наведені докази у їх сукупності, колегія вважає, що суд на їх підґрунті зробив вірний висновок про доведеність факту проживання сторін у справі однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 1999р., але, зважаючи на те, що тільки з набуттям чинності новими СК и ЦК України такі відносини породжують правові наслідки щодо режиму нажитого за час таких відносин майна як спільного майна подружжя, встановив цей факт лише за період з 01.01.2004р. по дату укладення шлюбу - 05.06.2010р.

Не спростовують наявність подружніх стосунків у цьому періоді і надані відповідачем копії наказів про прийняття ОСОБА_3 у березні 2008р. на роботу до ПП ОСОБА_5 на посаду старшого продавця, оскільки надання їй роботи у своєму ПП не свідчить про те, що сімейних стосунків між ними не існувало ( Т. 1 а.с. 92-95).

Отже, судом встановлено, що з 01.01.2004р. по 05.10.2010р. сторони проживали однією сім»єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а у періоду з 05.10.2010р. по 05.11.2015р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об»єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Частиною 3 статті 61 СК України визначено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об»єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім»ї, а не власні, не пов»язані з сім»єю інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сім»ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то цивільні права та обов»язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Основним спірним об»єктом між сторонами у справі є магазин та земельна ділянка, надана для його функціонування.

Так, 28.03.2005р. згідно з договором купівлі-продажу нежитлової будівні ОСОБА_5 як фізичною особою була придбана нежитлова будівля магазину за адресою АДРЕСА_2.

11.09.2007 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_5 як фізичною особою - підприємцем була придбана земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_6, площею 0,0211 га для функціонування магазину.

Ці об»єкти нерухомості ОСОБА_3 визначила як спільну сумісне майно та суд погодився із цим, зазначивши, що вони придбані під час сумісного проживання та в інтересах сім»ї.

Відповідач заперечував проти цього, вказуючи, що магазин та земельна ділянка набуті ним як приватним підприємцем та для здійснення підприємницької діяльності, а також за особисті кошти, отримані від його господарської діяльності, на чому наголошує тепер у апеляційній скарзі.

Перевіривши вказані доводи, колегія встановила наступне.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім»ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Проте належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця.

Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Майно фізичної особи - підприємця, яке придбано за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сім»ї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об»єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст.ст. 60, 61 СК України.

Якщо майном користується приватний підприємець, то в іншого подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов»язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесено майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02 жовтня 2013р. у справі № 6-79цс13.

Також у рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012р. у справі № 1-17/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна фізичної особи - підприємця зазначено, що приватне підприємство (або його частка), засноване одним із подружжя, - це окремий об»єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі, вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності.

Скасовуючи постанову Апеляційного суду Запорізької області про залишення без змін рішення суду першої інстанції та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, касаційний суд зазначив, що у зв»язку з наведеним вище аналізом законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, з урахуванням правової позиції та положень рішення Конституційного Суду, у разі доведення, що спірний магазин набуто підприємцем за час шлюбу і за спільні кошти, якщо він використовується ОСОБА_5 у підприємницькій діяльності, то він поділу не підлягає, проте зазначене майно враховується при поділі іншого майна.

Отже, при поділі майна, яке один з подружжя, який займається підприємницькою діяльністю, використовує у своїй підприємницькій діяльності, першочерговим є встановлення юридичного факту - джерела набуття майна, наявності спільної участі подружжя коштами або працею в набутті майна та мета використання майна (підприємництво чи ні).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрований як фізична особа - підприємець з 20.04.1999р. до теперішнього часу (Т. 1 а.с. 162).

Згідно зі свідоцтвом про сплату єдиного податку серії НОМЕР_11 від 01.01.2010р. на ім»я ОСОБА_5, видами його діяльності є: 52.62.0 Роздрібна торгівля з лотків та на ринку, 52.21.0 Роздрібна торгівля фруктами та овочами, включаючи картоплю, 52.11.0 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту, місце здійснення діяльності - магазин «ІНФОРМАЦІЯ_7» по АДРЕСА_2, а також 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (Т. 1 а.с. 122, 163).

ОСОБА_3 була зареєстрована як приватний підприємець 19.01.2005р. за видом діяльності: 47.21 Роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах; 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями, тютюновими виробами; 47.24 роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах (Т. 1 а.с. 164).

Між тим, на час придбання магазину ОСОБА_3 тільки 2 місяці була зареєстрована при-

ватним підприємцем, та доказів про наявні в неї кошти, які вона могла внести у купівлю магазину, не надала.

Вказувала, що у 2000р. нею була продана квартира, співвласниками якої була вона у 1/3 частці та її на той час неповнолітня дочка ОСОБА_8 у 2/3 частках, та кошти саме від продажу цієї квартири були спрямовані на придбання магазину.

Дійсно, позивач отримувала згоду органу опіки та піклування на відчуження квартири, співвласником якої є неповнолітня дитина, але договору купівлі-продажу цієї квартири матеріали справи не містять. Крім того, між продажем квартири та придбанням магазину пройшло 5 років, тому позивач не довела цих обставин, оскільки не надала доказів про продаж квартири, ціну, за яку вона була продана, а також достеменних доказів, яку суму вона могла вкласти у придбання магазину через 5 років після продажу квартири. До того ж, остання не могла спрямовувати від продажу квартири кошти на придбання будь-якого майна, крім житла для неповнолітньої дочки, про що вона надавала зобов»язання органу опіки та піклування, отримуючи згоду на відчуження належного неповнолітній житла ( Т. 2 а.с. 166-167).

В той же час, ОСОБА_5 займався підприємницькою діяльністю з торгівлі сільськогосподарською продукцією з 1999р. та надав докази свого доходу на час придбання магазину. Так, згідно договору купівлі-продажу магазин був куплений за 43 000 грн., а згідно довідки про доходи № 69/14/08-0615 від 15.02.2017р., виданої Вільнянською ОДПІ, ОСОБА_5 за 2004 рік отримав дохід у розмірі 84 000 грн., в 1 кварталі 2005р. - 21800 грн. (Т. 3 а.с. 15), тобто безпосередньо перед купівлею магазину.

Отже, за вищенаведених обставин магазин не можна визнати спільним сумісним майном подружжя, оскільки він придбаний за кошти відповідача, для здійснення ним підприємницької діяльності, якою він почав займатися ще за 6 років до купівлі магазину, та на теперішній час продовжує займатись підприємницькою діяльністю.

Про те, що магазин не використовувався в інтересах сім»ї свідчить той факт, що у своїх звітах до податкового органу ОСОБА_3 вказувала, що магазин «ІНФОРМАЦІЯ_7» за адресою АДРЕСА_2 перебуває в її користуванні на правах оренди (Т. 1 а.с. 132-133). Крім того, на теперішній час позивач припинила свою реєстрацію як приватного підприємця, про що особисто пояснила в ході апеляційного розгляду справи.

Земельна ділянка в такому разі також не підлягає поділу, оскільки є приналежною для функціонування магазину, а також придбавалась ОСОБА_5 як фізичною особою - підприємцем для розміщення і функціонування магазину ( Т. 1 а.с. 11-12).

Крім того, за матеріалами справи вбачається, що магазин на цей час був реконструйований, але не введений в експлуатацію, тому новостворений внаслідок реконструкції об»єкт не пройшов державну реєстрацію.

Так, після придбання магазину в березні 2005р. рішенням виконавчого комітету Вільнянської міської ради № 76 від 12.04.2005р. ПП ОСОБА_5 дозволено виконати проектування і реконструкцію належної йому будівлі магазину комісійної торгівлі по АДРЕСА_2 під овочевий магазин, а будівельно-монтажні роботи дозволено виконувати після розробки і узгодження в установленому порядку проектно-кошторисної документації ( Т. 2 а.с. 37).

В подальшому, рішенням виконкому Вільняньскої міської ради № 48 від 15.03.2007р. було надано дозвіл на виконання прибудови до овочевого магазину розміром 7,5 х 8,2 кв. м (Т. 1 а.с. 226).

Вбачається, що за вказаними рішеннями виконкому ОСОБА_5 проведено реконструкцію та добудову магазину, оскільки за договором ним було придбано приміщення магазину площею 85,4 кв. м, а згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи № 5-16 від 12.07.2016р. площа магазину літ. А з прибудовою А-1 становить 137 кв. м, а також у висновку зазначено про наступну часткову реконструкцію шляхом зносу перегородок у основній будівлі літ. А та утворення з двох приміщень торгівельного залу площею 51,3 кв. м та складу площею 15,4 кв. м одного приміщення під склад площею 70,1 кв. м (Т. 2 а.с. 63).

Отже, вказаний реконструйований об»єкт є іншим порівняно з придбаним у 2005р., але не був введений в експлуатацію та його державна реєстрація не здійснена, а тому новостворений об»єкт як самочинний взагалі на теперішній час не може бути предметом поділу.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення компенсації вартості матеріалів на здійснення поліпшень у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 в сумі 125 000 грн., суд не досліджував ані самих цих поліпшень, ані витрачених на них матеріалів, та доказів на підтвердження цим обставинам, обмежившись тим, що відповідач не надав доступ до будинку експерту, якого визначено для проведення судової експертизи з цього питання, у зв»язку з чим експертиза в цій частині проведена не була. Суд вважав, що у такому разі у відповідності до положень ст. 146 ЦПК України через ухилення відповідача надати доступ до об»єкта оцінки можна визнати факт, для якого призначено дослідження, встановленим. Тому вважав, що поліпшення будинку здійснені були на суму 250 000 грн., як зазначала позивач.

Заперечуючи проти позову в цій частині, ОСОБА_5 вказував, що всі поліпшення відбулись самочинно та після смерті 24.08.2005р. матері ОСОБА_7, яка була власницею ? часток будинку, тому слід було отримати згоду спадкоємців, якими є троє осіб, зокрема, він та дві його сестри ОСОБА_11 і ОСОБА_12 Але суд цих обставин не перевірив, про що зазначив у постанові Верховний Суд, скасовуючи судове рішення апеляційного суду на новий розгляд.

Досліджуючи обставини спадкування, встановлено, що був зареєстрованим зі всіх спадкоємців у спірному будинку по АДРЕСА_1 та проживав там лише відповідач, тому прийняв спадщину після смерті матері.

ОСОБА_11 і ОСОБА_12 з заявами про прийняття спадщини не звертались, але ОСОБА_5 визнає їх права на спадкування. Відмови від спадщини ними також не було заявлено. Отже, всі поліпшення, здійсненні після смерті матері відповідача мали відбуватись за згодою всіх спадкоємців.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 146 ЦПК України у випадку ухилення одної із сторін від надання матеріалів експерту для проведення експертизи, суд може встановити факт, для встановлення якого експертизу призначено, але ні в якому разі не розмір витрат на матеріали для поліпшення та добудови житлового будинку, які в такому випадку мають доводитись іншими належними і допустимими доказами, зокрема, накладними, чеками, квитанціями на придбання матеріалів, виконання робіт тощо.

Між тим, в матеріалах справи не мається жодного вищенаведеного документу про здійснені витрати на побудову самочинних будівель і споруд на території подвір»я будинку АДРЕСА_1.

Тому суд зробив свої висновки на припущеннях, не вмотивуваши, чому вважає доведеним саме такий розмір витрат в сумі 250 000 грн. таким, що відповідає вартості вкладених будівельних матеріалів.

Не надано стороною позивача таких документів при повторному апеляційному розгляді справи, а тому колегія вважає, що ці вимоги позивача є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Під час проживання однією сім'єю та перебування у шлюбі сторонами було придбано майно: автомобіль НОМЕР_4, 31.03.2006р.; вантажний фургон ізотермічний ТАТА, д.н. НОМЕР_5, 12.08.2008р.; вантажний рефрижератор VOLVO модель FH12, д.н. НОМЕР_2, 17.11.2011р.; причіп-фургон Е SHMITZ, д.н. НОМЕР_3, 22.02.2013р.

Відповідач визнає, що автомобілі: вантажний рефрижератор VOLVO модель FH12, д.н. НОМЕР_2; причіп-фургон Е SHMITZ, д.н. НОМЕР_3, як придбані під час зареєстрованого шлюбу є спільним майном подружжя, а інші: ГАЗ 2705-415, д.н. НОМЕР_1; вантажний фургон ізотермічний ТАТА, д.н. НОМЕР_5, придбані ним за кредитні кошти, у зв»язку з чим перебували у заставі банків.

З матеріалів справи вбачається, що вантажний фургон ізотермічний ТАТА, д.н. НОМЕР_5, переданий ОСОБА_5 в заставу ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» згідно з договором застави № 1925-088Z від 15.08.2008р. для забезпечення повернення кредитних ресурсів за кредитним договором № 1925-088МБ від 15.08.2008р. на суму 79 500 грн. - вартість предмета застави узгоджена сторонами в сумі 132 500 грн. ( Т. 1 а.с. 17-18).

Автомобіль - ГАЗ модель № 2705 переданий ОСОБА_5 в заставу АПІБ «Аваль» згідно з договором застави від 04.04.2006р. для забезпечення повернення кредитних ресурсів за кредитним договором № 014/17-10/2015-08 від 03.04.2006р. на суму 47 000 грн. - вартість предмета застави узгоджена сторонами в сумі 55 930 грн. ( Т. 1 а.с. 23-24).

Отже, вказані автомобілі були придбані за кредитні кошти, які виплачувались сторонами з сімейного бюджету, оскільки в цей час ОСОБА_3 вже займалась підприємницькою діяльністю та мала від неї дохід, що підтверджується звітами до податкового органу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

ОСОБА_3 у своїх поясненнях зазначала, що водійських прав не має, керувати автомобілями не може, підприємництво на тепер припинила. Натомість, відповідач продовжує підприємницьку діяльність, зокрема, з вантажного автотранспорту, а тому колегія вважає, що всі вантажні автомобілі слід виділити ОСОБА_5, а фургон- причіп - ОСОБА_3, який може використовуватись в іншій спосіб без отримання водійського посвідчення, зокрема, шляхом здачі в оренду, або може бути проданий як ціла одиниця, якою можна розпорядитись шляхом відчуження на відміну від визначеного судом способу поділу всіх транспортних засобів шляхом визначення ідеальних часток у неподільному майні, що є неефективним та не припиняє спорів між подружжям щодо розпорядження таким спільним майном.

Оскільки кредити вже погашені, а автомобіль - вантажний рефрижератор VOLVO модель FH12, д.н. НОМЕР_2, на утримання якого, як зазначає відповідач, ним витрачені значні кошти, залишається у відповідача, який весь час перебував саме у його користуванні, то колегія вважає безпідставним стягнення витрат на його ремонт з позивача. Про інші витрати, які б підлягали поділу між подружжям, відповідач не зазначає.

Вартість транспортних засобів береться колегією за висновками автотоварознавчих досліджень № 049 від 30.06.2016, № 050, № 051 від 05.07.2016 про оцінку ТЗ ( Т. 2 а.с. 87-108).

Позивач також просила поділити наступне рухоме майно у вигляді побутової техніки та меблів: телевізор «LG CТ-25Q20RQ» 23.09.2004р. - вартість 2652 грн. (Т. а.с. 148); музичний центр «Thomson CS550» 23.09.2006р. - вартість 1363 грн. (Т. 1 а.с. 148); мікрохвильову піч «Panasonik NN GD 576 MZPE» 31.12.2006р. - вартість 1124 грн. (Т. 1 а.с. 147); пральну машину «LG WD10405NDK» 24.05.2007р. - вартість 2489 грн. (Т. 1 а.с. 147); газову піч «Electrolux» 05.01.2009р. - вартість 3659 грн. ( Т. 1 а.с. 147); бойлер «Гореніє» - вартість 3500 грн.; кухонний комбайн «Kenwood» - вартість 2500 грн.; м»які меблі (диван та два крісла) - вартість 7000 грн.; холодильник «Samsung RS20RPS» 18.07.2010р. - вартість 15 000 грн.; ноутбук НР - вартість 8000 грн.; електром»ясорубку - вартість 1500 грн.; телевізор «LG M 2232D» 31.12.2012р. - вартість 2519 грн. ( Т. 1 а.с.147) ; пилосос «Philips FC8764» 31.12.2012р. - вартість 1679 грн. ( Т. 1 а.с. 147); кріплення до плоского ТВ «LСD338 itech» 31.12.2015р. - вартість 439 грн. (Т. 1 а.с. 147); котел газовий настінний - 15 000 грн.

Відповідач погоджувався, що таке майно ними придбавалось, але вважав, що позивач завищила його вартість, проте документального підтвердженої іншої вартості кожного найменування майна ним не надано.

Колегія зважила на те, що суд першої інстанції ділив майно подружжя без врахування його вартості взагалі, що є неправильним з огляду на принцип рівності часток у майні та для забезпечення рівності його вартості для кожного з подружжя. Тому при поділі рухомого майна колегія виходить із наявних в матеріалах справи цін згідно з платіжними документами, а у разі їх відсутності, з вартості, яку визначила позивач, оскільки відповідач іншої підтвердженої вартості не надав.

З огляду на те, що відповідачу виділені всі транспортні засоби, крім причепу, то колегія вважає необхідним для забезпечення балансу виділити все рухоме майно позивачу, виключивши з цього переліку кухонний комбайн «Kenwood» вартістю 2 500 грн., який подарувала відповідачу матір, що визнала позивач, та холодильник «Samsung RS20RPS» вартістю 15 000 грн., який відповідач подарував позивачу та визнав ці обставини в ході розгляду справи.

Таким чином, сільним сумісним майно у цій сраві визнається наступне майно: автомобіль

ГАЗ 2705-415, н.з. НОМЕР_1, вантажний фургон ізотермічний ТАТА модель LРТ, н.з. НОМЕР_5, вантажний рефрижератор VOLVO, модель FH, н.з. НОМЕР_2, причіп-фургон-Е SHMITZ, н.з. НОМЕР_3, телевізор «LG CТ-25Q20RQ», музичний центр «Thomson CS550», мікрохвильову піч «Panasonik NN GD 576 MZPE», пральну машину «LG WD10405NDK», газову піч «Electrolux», бойлер «Горенье», м»які меблі (диван та два крісла), ноутбук НР, електром»ясорубку, котел газовий настінний, телевізор «LG M 2232D», пилосос «Philips FC8764», кріплення до ТВ «LСD338 itech».

Позивачу виділяється наступне майно із визнанням на нього права особистої приватної власності: причіп-фургон-Е SHMITZ, н.з. НОМЕР_3, вартістю 209 547 (двісті дев»ять тисяч п»ятсот сорок сім) грн., телевізор «LG M 2232D» вартістю 2 519 (дві тисячі п»ятсот дев»ятнадцять) грн., ноутбук вартістю 8 000 (вісім тисяч) грн., пилосос ««Philips FC8764» вартістю 1679 (одна тисяча шістсот сімдесят дев»ять) грн., телевізор «LG CТ-25Q20RQ» вартістю 750 (сімсот п»ятдесят) грн., музичний центр «Thomson CS550» вартістю 500 (п»ятсот) грн., мікрохвильова піч «Panasonik NN GD 576 MZPE» вартістю 1124 (одна тисяча сто двадцять чотири) грн., пральна машина «LG WD10405NDK» вартістю 2 489 ( дві тисячі чотириста вісімдесят дев»ять) грн., газова піч «Electrolux» вартістю 3659 ( три тисячі шістсот п»ятдесят дев»ять ) грн., бойлер «Гореніє» вартістю 3500 (три тисячі п»ятсот) грн., електром»ясорубка вартістю 1500 (одна тисяча п»ятсот) грн., кріплення до ТВ «LСD338 itech» вартістю 439 (чотириста тридцять дев»ять) грн., меблі (диван і 2 крісла) вартістю 7000 ( сім тисяч) грн., котел газовий настінний вартістю 15 000 (п»ятнадцять тисяч), а всього на суму - 257 706 ( двісті п»ятдесят сім тисяч сімсот шість) грн.

Відповідачу виділяється наступне майно із визнанням права особистої приватної власності: автомобіль ГАЗ 2705-415, н.з. НОМЕР_1, вартістю 25 024 (двадцять п»ять тисяч двадцять чотири) грн., вантажний фургон ізотермічний ТАТА модель LРТ, н.з. НОМЕР_5, вартістю 140 923 (сто сорок тисяч дев»ятсот двадцять три) грн. 73 копійки, вантажний рефрижератор VOLVO, модель FH, н.з. НОМЕР_2, вартістю 500 327 (п»ятсот тисяч триста двадцять сім) грн. 53 копійки, а всього на суму - 666 275 ( шістсот шістдесят шість тисяч двісті сімдесят п»ять) грн. 26 копійок.

Враховуючи, що виділена позивачу частка майна за вартістю є меншою, то з відповідача на її користь підлягає стягненню компенсація різниці у вартості належної кожному з них частки.

Так, загальна вартість майна, що поділено між сторонами, становить 920 981,26 грн., тобто частка кожного має складати половину цієї вартості - 461 990,63 грн. Тому різниця між вартістю належного майна та виділеного у позивача становить 204 284,63 грн. в бік її зменшення, а відтак ця сума підлягає стягненню з відповідача на її користь як грошова компенсація.

Зважаючи на наведений аналіз перевірки доводів апеляційних скарг, в межах яких досліджувалась справа, аналіз норм матеріального права, якими унормовані спірні правовідносини, колегія по-іншому встановила обставини в справі щодо спільності майна подружжя та його поділу, тому на цих підставах вважає, що рішення суду в частині поділу майна та стягнення грошової компенсації у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухвалення постанови про часткове задоволення цих вимог. Рішення в частині встановлення факту проживання однією сім»єю колегія вважає законним і обґрунтованим, тому в цій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року у цій справі скасувати в частині вирішення позову щодо вимог про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу, стягнення частини вартості витрат на реконструкції житлового будинку.

Вказані позовні вимог ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя таке майно: автомобіль ГАЗ 2705-415,

н.з. НОМЕР_1, вантажний фургон ізотермічний ТАТА модель LРТ, н.з. НОМЕР_5, вантажний рефрижератор VOLVO, модель FH, н.з. НОМЕР_2, причіп-фургон-Е SHMITZ, н.з. НОМЕР_3, телевізор «LG CТ-25Q20RQ», музичний центр «Thomson CS550», мікрохвильову піч «Panasonik NN GD 576 MZPE», пральну машину «LG WD10405NDK», газову піч «Electrolux», бойлер «Гореніє», м»які меблі (диван та два крісла), ноутбук НР, електром»ясорубку, котел газовий настінний, телевізор «LG M 2232D», пилосос «Philips FC8764», кріплення до ТВ «LСD338 itech».

Поділити вказане майно в такий спосіб.

Виділити ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на причіп-фургон-Е SHMITZ, н.з. НОМЕР_3, вартістю 209 547 (двісті дев»ять тисяч п»ятсот сорок сім) грн., телевізор «LG M 2232D» вартістю 2 519 (дві тисячі п»ятсот дев»ятнадцять) грн., ноутбук вартістю 8 000 (вісім тисяч) грн., пилосос ««Philips FC8764» вартістю 1679 (одна тисяча шістсот сімдесят дев»ять) грн., телевізор «LG CТ-25Q20RQ» вартістю 750 (сімсот п»ятдесят) грн., музичний центр «Thomson CS550» вартістю 500 (п»ятсот) грн., мікрохвильову піч «Panasonik NN GD 576 MZPE» вартістю 1124 (одна тисяча сто двадцять чотири) грн., пральну машину «LG WD10405NDK» вартістю 2 489 ( дві тисячі чотириста вісімдесят дев»ять) грн., газову піч «Electrolux» вартістю 3659 ( три тисячі шістсот п»ятдесят дев»ять ) грн., бойлер «Гореніє» вартістю 3500 (три тисячі п»ятсот) грн., електром»ясорубку вартістю 1500 (одна тисяча п»ятсот) грн., кріплення до ТВ «LСD338 itech» вартістю 439 (чотириста тридцять дев»ять) грн., меблі (диван і 2 крісла) вартістю 7000 ( сім тисяч) грн., котел газовий настінний вартістю 15 000 (п»ятнадцять тисяч), а всього на суму - 257 706 ( двісті п»ятдесят сім тисяч сімсот шість) грн.

Виділити ОСОБА_5 та визнати за ним право власності на автомобіль ГАЗ 2705-415, н.з. НОМЕР_1, вартістю 25 024 (двадцять п»ять тисяч двадцять чотири) грн., вантажний фургон ізотермічний ТАТА модель LРТ, н.з. НОМЕР_5, вартістю 140 923 (сто сорок тисяч дев»ятсот двадцять три) грн. 73 копійки, вантажний рефрижератор VOLVO, модель FH, н.з. НОМЕР_2, вартістю 500 327 (п»ятсот тисяч триста двадцять сім) грн. 53 копійки, а всього на суму - 666 275 ( шістсот шістдесят шість тисяч двісті сімдесят п»ять) грн. 26 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 різницю у вартості виділеного майна в сумі 204 284 ( двісті чотири тисячі двісті вісімдесят чотири) грн. 63 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду як суду касаційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 22 грудня 2018р.

Головуючий: Судді: Маловічко С.В. Кочеткова І.В. Поляков О.З.