КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________
Справа №760/3675/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4497/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Копійці В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року (суддя Оксюта Т.Г.) про закриття провадження в частині позовних вимог у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

у лютому 2018р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, нарахованими на строкову заборгованість за період з 23 лютого 2015р. по 31 березня 2016р. в сумі 71 863,52 доларів США, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за період з 23 лютого 2015р. по 31 грудня 2016р. у сумі 46 830,88 доларів США та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 16 вересня 2008р. між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 005/726479-KN, на підставі якого відповідачу надані грошові кошти в межах максимального ліміту в сумі 550 000 доларів США зі сплатою 15% річних та кінцевим терміном погашення до 15 вересня 2023р.

16 липня 2009р. між банком та позичальником укладено додаткову угоду до договору, якою збільшено ліміт кредитування до 581 433 доларів США та встановлено кінцевий строк погашення кредиту 15 вересня 2028 року.

Позивач стверджував, що відповідач зобов'язався здійснювати щомісячне погашення кредиту та сплачувати проценти, однак свої зобов'язання не виконує, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 28 серпня 2015р. складалася із заборгованості за кредитом у розмірі 581 433,91 доларів США і відсотками у сумі 549 420, 35 доларів США, та була стягнута рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29 березня 2016р.

Позивач зазначав, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017р. відмовлено у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, однак заборгованість не погашена, тому банк правомірно продовжує нарахування плату за користування кредитними коштами, а заборгованість відповідача станом на 1 січня 2017р. становить 3 227 402,41грн.

У липні 2018р. позивач подав заяву про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на строкову

заборгованість за період з 23 лютого 2015р. по 6 листопада 2015р. у розмірі 46 493,66 доларів США та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за вказаний період у розмірі 15 738,45 доларів США, посилаючись на відсутність предмету спору в цій частині.

В обґрунтування заяви позивач посилався на те, що 22 травня 2018р. отримав 2 342 499грн 89коп. від продажу квартири АДРЕСА_1, яка була передана відповідачем в іпотеку у забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту. Отримані від реалізації предмета іпотеки грошові кошти, були направлені банком на погашення заборгованості по процентам за період з 1 листопада 2014р. по 6 листопада 2015р.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на строкову заборгованість за період з 23 лютого 2015р. по 6 листопада 2015р. у розмірі 46 493,66 доларів США та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за вказаний період у розмірі 15 738,45 доларів США, в іншій частині позовних вимог продовжено розгляд справи. Повернуто позивачу частину сплаченого судового збору.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в частині позовних вимог, щодо яких було закрито провадження.

Представник відповідача посилається на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, оскільки при постановленні оскаржуваної ухвали судом не досліджувалося питання щодо наявності чи відсутності боргу за вказаний період; ухвала прийнята до початку розгляду справи по суті та без дослідження матеріалів справи, правомірності зарахування банком коштів від реалізації іпотечного майна саме за період з 1 листопада 2014р. по 6 листопада 2015р., коли позов був пред'явлений про стягнення заборгованості за інший період.

Крім того, представник відповідача вважає, що заява позивача про закриття провадження, а також сама позовна заява підлягали залишенню без розгляду у зв'язку із невідповідністю їх вимогам ст. 175 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, вважаючи її доводи безпідставними, так як представник позивача при розгляді клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог проти цього не заперечував.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника позивача ОСОБА_4, яка просила залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в цій частині у сторін відсутній предмет спору.

Проте, вказаний висновок суду не відповідає обставинам справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 3 травня 2018 року у справі № 404/251/17, необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має

розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

У відзиві на позовну заяву, поданому представником відповідача суду 21 червня 2018р., представник відповідача ОСОБА_5 заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі і просила у задоволенні позову відмовити. При цьому заперечувала факт існування заборгованості відповідача перед банком та правомірність звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закривши провадження у частині позовних вимог, суд продовжив розгляд справи про стягнення заборгованості з відповідача, що свідчить про те, що предмет спору існує і сторонами не врегульовані спірні питання стосовно правомірності нарахування заборгованості та її розміру.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав для закриття провадження в частині позовних вимог у зв'язку із відсутністю предмету спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального права при постановленні ухвали про закриття провадження в частині позовних вимог, тому ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 23 липня 2018 року скасувати, справу в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на строкову заборгованість за період з 23 лютого 2015р. по 6 листопада 2015р. у розмірі 46 493,66 доларів США та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість за вказаний період у розмірі 15 738,45 доларів США, направити до Солом'янського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк