Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 325/885/16-ц

провадження № 61-18432св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом),

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (відповідач за зустрічним позовом), командитне товариство «Желєв С. С. і компанія «Комиш-Зорянського елеватора» (позивач за зустрічним позовом),

третя особа: Приазовський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (третя особа за зустрічним позовом),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1на рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Дзярука М. П., Трофимової Д. А., Крилової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (далі - ТОВ «Прогрес»), командитного товариства «Желєв С. С. і компанія «Комиш-Зорянського елеватора» (далі - КТ «Желєв С. С. і компанія «Комиш-Зорянського елеватора»), третя особа: Приазовський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про звільнення майна з-під арешту.

Позовна заява мотивована тим, що 21 квітня 2016 року між ним та ТОВ «Прогрес» був укладений договір купівлі-продажу посівів, який був нотаріально посвідчений та внесений до реєстру правочинів за № 1396.

Відповідно до п.1.3 договору право власності на придбані посіви та вирощений з них врожай у нього виникло з моменту підписання акту приймання-передачі, який був підписаний сторонами 26 квітня 2016 року.

Вважає себе належним власником придбаних посівів та вирощеного з них врожаю з 26 квітня 2016 року.

04 липня 2016 року йому стало відомо, що відносно ТОВ «Прогрес» відкрито виконавче провадження. У зв'язку з цим він звернувся до директора ТОВ «Прогрес», який повідомив ВДВС про те, що посіви сільськогосподарських культур належать тільки йому, а не боржнику.

06 липня 2016 року винесено постанову про арешт майна боржника (ТОВ «Прогрес») та оголошення заборони його відчуження ВП № 50886293. Вказаною постановою накладений арешт саме на належні йому на праві власності посіви, зазначені в договорі купівлі-продажу від 21 квітня 2016 року.

Вказані дії посадових осіб Приазовського районного ВДВС вважає незаконними, оскільки відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» для забезпечення виконання рішення застосовується арешт майна боржника.

Тобто, до майна, яке не належить боржнику, арешт не може бути застосований.

При винесенні постанови ВП № 50886293 посадовим особам Приазовського районного ВДВС було відомо не тільки про те, що арештоване майно не належить боржнику, а й достовірно було відомо про те, що майно належить йому на підставі наданих документів.

Просив суд звільнити з-під арешту, накладеного державним виконавцем Приазовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області Бабак Х. А., майнові права на майбутній врожай сільськогосподарських культур 2016 року на земельних ділянках:

- пшениця озима площею 149,41 га (поле № 2, № 3, № 11, № 16, № 18 згідно Плану посіву озимих та ярових культур);

- насіння гірчиці площею 108,00 га (поле № 7, № 20 згідно Плану посіву озимих та ярових культур);

- горох площею 97,96 га (поле № 15 згідно Плану посіву озимих та ярових культур); - насіння соняшнику площею 319,23 га (поле № 6, № 14, № 19, № 23 згідно Плану посіву озимих та ярових культур);

- ячмінь площею 108,36 га (поле № 4, № 5 згідно Плану посіву озимих та ярових культур);

- просо площею 282,5639 га (поле № 1, № 8, № 9, № 10, № 12, № 13, № 17, № 21, № 22 згідно Плану посіву озимих та ярових культур).

У липні 2016 року КТ «ЖелєвС. С. і Компанія «Комиш-Зорянського елеватора» звернулися до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Прогрес», ОСОБА_1, третя особа: Приазовський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання правочину недійсним.

Зустрічний позов мотивовано тим, що зазначений договір є фіктивним правочином, вчиненим між ТОВ «Прогрес» та ОСОБА_4 з метою приховання майна ТОВ «Прогрес» від арешту та опису.

Так, рішенням господарського суду Запорізької області від 10 серпня 2015 року стягнуто з ТОВ «Прогрес» на користь Командитного товариства «Желєв С. С. і компанія »Комиш - Зорянського елеватора» суму відсотків у розмірі 1 474 200,00 грн, втрати від інфляції у суму 687 051,08 грн, 43 225,02 грн судового збору. До теперішнього часу боржник не розрахувався в добровільному порядку. На виконання рішення виданий наказ господарського суду Запорізької області від 21 серпня 2015 року, який переданий на виконання і 20 квітня 2016 року відкрите виконавче провадження за зазначеним наказом. На тепер у боржника мається на полях вищезазначена сільськогосподарська продукція. Стягувач 01 липня 2016 року звернувся до ДВС з клопотанням про арешт майна. Постановою Приазовського ВДВС 06 липня 2016 року накладено арешт на майнові права та майбутній врожай. Предметом договору купівлі-продажу посівів від 21 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом, є виключно посіви сільськогосподарських культур.

Однак вважає, що посіви є незавершеним виробництвом, яке обліковується на 23 ст. балансу сільськогосподарських підприємств і є невід'ємною частиною орендованої земельної ділянки. Таким чином передати у власність посіви без передачі права користування земельною ділянкою неможливо. Передати право користування земельною ділянкою можливо шляхом укладання договору суборенди земельної ділянки згідно статті 7 Закону України «Про оренду землі» або шляхом відчуження права користування земельної ділянки згідно статті 411 ЦК України у випадках статті 6, 8 Закону України «Про оренду землі». В обох випадках перехід права землекористування відбувається за згодою орендодавця і підлягає державній реєстрації.

Однак оспорюваний договір не містить положень про передачу земельних ділянок у встановлений законом спосіб.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Звільнено з-під арешту, накладеного державним виконавцем Приазовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Бабак Х. А., майнові права та майбутній врожай сільськогосподарських культур 2016 року на земельних ділянках:

- пшениця озима площею 149,41 га (поле № 2, № 3, № 11, № 16, № 18 згідно Плану посіву озимих та ярових культур);

- насіння гірчиці площею 108,00 га (поле № 7, № 20 згідно Плану посіву озимих та ярових культур);

- горох площею 97,96 га (поле № 15 згідно Плану посіву озимих та ярових культур); - насіння соняшнику площею 319,23 га (поле № 6, № 14, № 19, № 23 згідно Плану посіву озимих та ярових культур);

- ячмінь площею 108,36 га (поле № 4, № 5 згідно Плану посіву озимих та ярових культур);

- просо площею 282,5639 га (поле № 1, № 8, № 9, № 10, № 12, № 13, № 17, № 21, № 22 згідно Плану посіву озимих та ярових культур).

У задоволенні зустрічного позову КТ «Желєв С. С. і Компанія «Комиш - Зорянського елеватора» про визнання правочину недійсним відмовлено.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог Командитного товариства «Желєв С. С. і компанія «Комиш-Зорянського елеватора», виходив з дійсності укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Прогрес» 21 квітня 2016 року договору купівлі-продажу посівів, відсутністю ознак його фіктивності, а тому право власності ОСОБА_1 на посіви підлягають захисту, шляхом зняття з них арешту, накладеного державним виконавцем Приазовського РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Бабак Х. А. постановою від 06 липня 2016 року задля виконання наказу Господарського суду Запорізької області № 908/4292/15 від 21 серпня 2015 року.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року апеляційні скарги КТ «Желєв С. С. і компанія «Комиш-Зорянського елеватора», Приазовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області - задоволено.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту - відмовлено.

Зустрічний позов КТ «ЖелєвС. С. і Компанія «Комиш-Зорянського елеватора» про визнання правочину недійсним - задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу посівів, укладений між ТОВ «Прогрес» та ОСОБА_1 21 квітня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Чудською О. О. № 1396 з актом приймання-передачі посівів від 26 квітня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приазовського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькійї області судовий збір у розмірі 2 122,12 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1, ТОВ «Прогрес» на користь КТ «Желєв С. С. і Компанія «Комиш-Зорянського елеватора» з кожного, судовий збір у розмірі 1 750,06 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що сторони Договору уклали його, не маючи на меті встановлення правових наслідків та з метою приховання майна ТОВ «Прогрес» від арешту та опису, а тому він підлягає визнанню недійсним. З огляду на зазначене, законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 щодо звільнення майна за Договором з під арешту не вбачається.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року та залишити в силі рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що нотаріусом при посвідчені правочину (договору купівлі-продажу посівів) виконані вимоги статті 55 ЗУ «Про нотаріат», однак суд апеляційної інстанції не дав цим обставинам оцінки та не обґрунтував недійсність договору та його невідповідність. Крім того, перехід права власності на посіви та майбутній врожай як продукція та плоди не є переходом права власності на об'єкт незавершеного будівництва та не потребує укладення договору оренди чи суборенди земельної ділянки, на які такі продукції чи плоди вирощуються.

Матеріалами підтверджена наявність боргу ТОВ «Прогрес» та умисел ОСОБА_1 був направлений на пошук законних способів погашення цього боргу, в тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу посівів.

У березні 2017 року КТ «Желєв С. С. і Компанія «Комиш-Зорянського елеватора» подала до суду заперечення, в яких просить касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Заперечення мотивовано тим, що на момент прийняття рішення, акт арешту від 06 липня 2016 року був змінений постановою від 21 липня 2016 року, накладено арешт на земельні ділянки, які перебувають у власності та користуванні боржника, а також на майбутній врожай та майнові права на відповідних земельних ділянках. Єдиною метою укладення правочину було бажання уникнути відповідальності за прийнятим рішенням суду перед КТ «ЖелєвС.С. і Компанія «Комиш-Зорянського елеватора».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 апеляційний суд виходив з того, що сторони договору уклали його з метою приховання майна ТОВ «Прогрес» від арешту та опису, а тому він підлягає визнанню недійсним. З огляду на зазначене, законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 щодо звільнення майна за Договором з під арешту не вбачається.

Колегія суддів погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Встановлено, що за договором не вбачається реальність передачі посівів у власність ОСОБА_1, реального розрахунку за договором здійснено не було. Договір суборенди землі, в тому числі і ділянок, на яких знаходяться спірні посіви, укладено не було. Посіви невід'ємно пов'язані з землею, передача посівів не могла відбуватися до передачі землі за суборендою.

ТОВ «Прогрес» при укладенні Договору був обізнаний про судові рішення про стягнення з нього заборгованості, отже міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судових рішень шляхом звернення стягнення на майно.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення апеляційної інстанції відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи зустрічні позовні вимоги КТ «Желєв С. С. і Компанія «Комиш-Зорянського елеватора» про визнання правочину недійсним, апеляційний суд виходив з того, що сторони Договору уклали його, не маючи на меті встановлення правових наслідків та з метою приховання майна ТОВ «Прогрес» від арешту та опису, а тому він підлягає визнанню недійсним.

Проте, з таким висновком суду апеляційної інстанції в частині зустрічних позовних вимог КТ «Желєв С. С. і компанія «Комиш-Зорянського елеватора» погодися не можливо.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину булопередано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Встановивши обставини справи, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог КТ «Желєв С. С. і компанія «Комиш-Зорянського елеватора» про визнання договору купівлі-продажу посівів недійсним з підстав його фіктивності, оскільки ні позивачем, ні його представником за зустрічним позовом не надано суду належних доказів того, що договір купівлі-продажу посівів був вчинений сторонами без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином.

Суд касаційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, точно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального права, а апеляційний суд помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції в зазначеній частині.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом скасовано законне і обґрунтоване судове рішення суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог КТ «ЖелєвС.С. і Компанія »Комиш - Зорянського елеватора», рішення апеляційного суду відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню в частині зустрічних позовних вимог КТ «Желєв С.С. і Компанія »Комиш - Зорянського елеватора» із залишенням в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржене рішення апеляційної інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 413, 416 ЦПКУкраїни, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року в частині зустрічних позовних вимог Командитного товариства «Желєв С.С. і Компанія »Комиш - Зорянського елеватора» до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним скасувати, та в цій частині залишити в силі рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2016 року.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес», командитного товариства «Желєв С.С. і компанія «Комиш-Зорянського елеватора», третя особа: Приазовський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про звільнення майна з-під арешту залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення суду апеляційної інстанції втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило