Справа № 570/3287/17
Номер провадження 2/570/271/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про стягнення сплаченного страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 10.08.2014 р. близько 02:12 год. в м. Рівне по вул. Соборна сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю двох транспортних засобів: 1) «ГАЗ 31105», державний номерний знак НОМЕР_1, який знаходився під керуванням ОСОБА_4 (надалі - Відповідач); 2) «Опель Астра» державний номерний знак НОМЕР_2, який знаходився під керуванням ОСОБА_5 (надалі - Потерпілого). Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована в ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» при використанні транспортного засобу «Опель Астра», державний номерний знак НОМЕР_2, за договором обов'язкового страхування АС/5354185 від 14.03.2014 р. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження. 10.08.2014 року потерпілий звернувся до позивача із заявою про виплату відшкодування за заподіяну шкоду. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 24 262 грн. 24 коп. Також Позивачем було понесено витрати на проведення експертизи в розмірі 1 200 грн. На підставі заяви потерпілого, наказу про відшкодування шкоди № 1314 від 22.02.2016 р. та висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 098П від 15.08.2014 р. позивачем було виплачено відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 25 462 грн. 24 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1314 від 23.02.2016 р. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача при використанні транспортного засобу «ГАЗ 31105» державний номерний знак НОМЕР_1 не була застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 23.02.2016 року відповідачу було направлено лист № 3/1-05/5063 з вимогою сплатити суму відшкодування заподіяної шкоди. На даний час в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати МТСБУ. За таких обставин позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування з відповідача в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою, та просить задоволити заявлений позов. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Представник позивача не зявився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи.

Відповідач позов не визнав. Пояснив суду, що до нього не зверталися з пропозицією про добровільне відшкодування шкоди. Вважає, вартість ремонтних робіт є завищеною. Також вважає, що позивач пропустив строки звернення до суду, оскільки з часу ДТП і до часу звернення до суду минуло більше трьох років.

В послідуючі засідання відповідач не зявився.

Представник відповідача заперечив щодо заявлених позовних вимог. Зазначив, що представник позивача не надав в повному обсязі докази, зазначені в його позовній заяві, і, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Додатково на обґрунтування своїх заперечень зазначає, що наданий суду протокол технічного огляду автомобіля «Opel Astra» від 13 серпня 2014 року є нікчемним, і доказом бути не може з підстав його неналежності і недостатності. Зазначає, що технічний огляд транспортного засобу і оцінка його вартості проводились приватним оцінювачем ОСОБА_6 за заявою замовника власника автомобіля, а не позивача; автомобіль оглядався не на штрафмайданчику, а в домоволодінні власника без зазначення часу початку і закінчення огляду, і проводився він тільки за участю власника як зацікавленої особи. Всупереч процесуальному закону до технічного огляду автомобіля не було залучено ні понятих, ні відповідача. Крім цього, в складеному протоколі огляду не заповнені реквізити, що вимагаються, а саме: опис пошкоджених деталей та тип ремонтної операції. Крім цього зазначає, що у представника позивача відсутні документи, які б підтверджували його повноваження на участь у справі. Додатково зазначає про те, що його довіритель не є заможною людиною. З огляду на зазначене просить суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, 10.08.2014 р. близько 02:12 год. в м. Рівне по вул. Соборна сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю двох транспортних засобів: автоомбіля «ГАЗ 31105», державний номерний знак НОМЕР_1, який знаходився під керуванням ОСОБА_4 (надалі - Відповідач); та автомобіля НОМЕР_3, який знаходився під керуванням ОСОБА_5 (надалі - Потерпілого).

Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована в ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» при використанні транспортного засобу «Opel Astra», державний номерний знак НОМЕР_2, за договором обов'язкового страхування АС/5354185 від 14.03.2014 р.

Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження, що підтверджується протоколом огляду пошкодженого транспортного засобу від 13.08.2014 року.

10.08.2014 року потерпілий звернувся до позивача із заявою про виплату відшкодування за заподіяну шкоду.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 24 262 грн. 24 коп. Також Позивачем було понесено витрати на проведення експертизи в розмірі 1 200 грн.

На підставі заяви потерпілого, наказу про відшкодування шкоди № 1314 від 22.02.2016 р. та висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 098П від 15.08.2014 р. позивачем було виплачено відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 25 462 грн. 24 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1314 від 23.02.2016 р.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача при використанні транспортного засобу «ГАЗ 31105» державний номерний знак НОМЕР_1 не була застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На даний час в добровільному порядку відповідачем не компенсовано виплати, що були здійснені МТСБУ.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження пояснення відповідача про те, що до нього не зверталися з пропозицією добровільно відшкодувати за завдану шкоду.

Так, на адресу відповідача був надісланий лист (№ 3/1-05/5063 від 23.02.2016 року), в якому МТСБУ пропонувало відповідачеві сплатити заборгованість перед позивачем; а також зазначало про можливість погашення заборгованості частинами, але для цього слід було б подати відповідну заяву (а.с. 25).

Відповідач отримав даний лист.

Проте відповідач не звертався до позивача з листом про можливість сплати такої заборгованості частинами; так само як ним не була погашена зазначена сума заборгованості ні частково, ні повністю.

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2015 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, та провадження по справі закрито у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 22 січня 2016 року постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2015 року відносно ОСОБА_3 залишено без змін, а його апеляційну скаргу залишено без задоволення.

На підставі ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 41.1. Моторно (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст. 38.2 зазначеного Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином особою, відповідальною за завдані потерпілому збитки у даному випадку, є відповідач.

Відповідно до вимог статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вже зазначалося, 23.02.2016 року відповідачу було направлено лист № 3/1-05/5063 з вимогою сплатити суму відшкодування за заподіяну шкоду.

Оскільки відповідач не відшкодував шкоду, то згідно з положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування в судовому порядку.

Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

У відповідності до положень Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сума вимоги складає 100% від виплаченого відшкодування.

Щодо заперечень, наданих представником відповідача, суд зазначає наступне.

Представником позивача до позовної заяви було долучено належним чином завірену копію довіреності №6-03/143 від 16.05.2017, виданої МТСБУ ОСОБА_7 (термін дії до 13.12.2017), а також до клопотання було долучено копію довіреності №6-03/33 від 28.12.2017, виданої МТСБУ ОСОБА_7 (термін дії до 31.12.2018), які відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 62 ЦПК України є документами, які підтверджують повноваження представників.

Тому заяви представника відповідача про неналежне підтвердження повноважень представника позивача не заслуговують на увагу.

Надалі. Відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна. Відповідно до ст. 11 вищезазначеного Закону, замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

З системного аналізу норм права слідує, що замовником технічного огляду транспортного засобу може бути особа, якій зазначене майно належить на законних підставах, або у яких майно перебуває на законних підставах.

А тому твердження представника відповідача щодо порушення процедури проведення технічного огляду автомобіля та оцінки його вартості з огляду на те, що таку оцінку було проведено за заявою власника, а не відповідача, а тому ця оцінка не може бути прийнята судом, не заслуговують на увагу.

Щодо твердження представника відповідача щодо неповідомлення експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Суд зазначає, що відповідно до статті 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. А отже, експерту відомо про можливість притягнення його до відповідальності за недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна, в даному випадку транспортного засобу.

Щодо неповідомлення відповідача про дату, час та місце проведення технічного огляду та оцінки вартості транспортного засобу.

Суд вважає за доречне застосування позивачем положень п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, відповідно до якого виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду колісного транспортного засобу (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником у разі потреби.

Як зазначає представник відповідача, в протоколі огляду транспортного засобу не заповнені реквізити, зокрема: опис пошкоджених деталей та тип ремонтних операцій. Однак, в ході дослідження судом протоколу огляду транспортного засобу, який міститься в матеріалах справи (а.с. 60) встановлено, що в графі «Назва деталі, опис пошкодження та тип ремонтної операції» зазначено назви пошкоджених деталей, в графі «Характер пошкоджень» також наявні відомості по кожній пошкодженій деталі, а у графі «Заміна», «Ремонт», «Фарб.» проставлено відповідні відмітки про тип ремонтної операції відносно кожної деталі.

Також, суд звертає увагу, що відповідачем не оскаржено наказ МТСБУ №1314 від 22.02.2016 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_8. Адже саме на підставі цього наказу й була здійснена виплата потерпілій стороні.

Також відповідач не надав суду висновок експерта, виконаний на його замовлення; так само як не просив суд про призначення експертизи оцінки транспортного засобу, висновки яких могли б, як зазначає відповідач та його представник, спростувати розмір шкоди, що був визначений 15.08.2014 року.

Покликання представника відповідача як на підставу для відмови у позові на те, що зазначена справа «є надуманою», що «відповідач не є заможною, а є бідною людиною» не можуть слугувати суду підставою для відмови в позові.

Адже статті 21 та 24 Конституції України визначають, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

І в даному випадку майновий стан відповідача не може надавати йому будь-яких привілеїв.

В українській мові слово «надуманий» означає позбавлений чогось реального; навмисно придуманий.

Заяви представника відповідача, який до того ж є адвокатом, про те, що дана цивільна справа «є надуманою» не витримує критики.

Адже адвокат на даний час приймає участь у реальному судовому процесі, надає суду свої пояснення та заперечення. А до заявлення позову він також надавав відповідачеві правову допомогу, оскаржував прийняті судом першої інстанції рішення про притягнення його довірителя до адміністративної відповідальності, вчиняв інші дії в межах наданих йому повноважень, ознайомлювався з матеріалами цивільної справи. І ці матеріали справи не є «придуманими», чи такими, що «існують лише в уяві».

Щодо заяви про застосування строків позовної давності, то суд вважає, що немає підстав для їх застосування.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Загальна позовна давність установлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» вказує на форму захисту шляхом предявлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на предявлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про обєкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із субєктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди повязане з порушенням субєктивного матеріального цивільного права.

Субєктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше регулятивне, друге охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що обєктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із субєктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Як зазначалося вище, відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення субєктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

В даному випадку не можна обчислювати строки позовної давності з часу ДТП, оскільки виплата страхового відшкодування потерпілій стороні відбулася 23.02.2016 року.

І саме з цього часу були порушені права позивача.

Навіть за умови, якби строки позовної давності слід було б обчислювати з часу ДТП, то таке мало місце 10.08.2014 р., то слід зауважити, що позов був поданий 28.07.2017 року через поштове відділення звязку у м. Києві, та надійшов до Рівненського районного суду Рівненської області 08.08.2017 року.

Як вбачається з простих арифметичних розрахунків, з 10.08.2014 р. і до 28.07.2017 р. не пройшло три роки.

Враховуючи вищевикладене, і оскільки винним у вчиненні ДТП 10.08.2014 року є відповідач, то позивач має право вимоги про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою.

Таким чином суд дійшов висновку, що позов є доведеним та обґрунтованим, і підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Такі витрати складають суму 1600 грн. (сплата судового збору), і підтверджені платіжним дорученням № 51121 від 12.07.2017 року; та повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро Українидо ОСОБА_3 про стягнення сплаченного страхового відшкодування - задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (, адреса: а/с 272, бульвар Русанівський, м. Київ, 02000, р/р 871 в АТ «Укрексімбанк», м. Київ, МФО 322313; адреса для листування: ТОВ «A.S.A/ GROUP», вул. Леонтовича, 9, корпус 1, офіс 301, м. Київ, 01030) 25 462 грн. 24 коп. суму сплаченого страхового відшкодування, 1620 грн. судові витрати (судовий збір), а всього 27 082 (двадцять сім тисяч вісімдесят дві) грн. 24 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України (, адреса: а/с 272, бульвар Русанівський, м. Київ, 02000, р/р 871 в АТ «Укрексімбанк», м. Київ, МФО 322313; адреса для листування: ТОВ «A.S.A. GROUP», вул. Леонтовича, 9, корпус 1, офіс 301, м. Київ, 01030).

Відповідач: ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4, мешканець вул. Набережна, 20, с. Шпаків Рівненського району Рівненської області).

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 17.12.2018 р.