Справа № 461/7594/17 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/303/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась з позовом до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «БТІ та Експертної оцінки», треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання виникнення права власності на квартиру АДРЕСА_1, недійсним.

27 березня 2018 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, просив встановити факт відсутності виникнення права власності на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що не було проведено державної реєстрації права власності реєстраторами КП ЛОР «БТІ та ЕО».

В обґрунтування позову покликалася на те, що 14.09.2009 року,позивач разом із членами своєї сім'ї отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1. Згідно інформаційної довідки, отриманої на адвокатський запит, їй стало відомо про те, що право власності на квартиру не зареєстроване, станом на 29.10.2012 р. реєстрація свідоцтва права власності на квартиру не проводилась. У зв'язку з відсутністю державної реєстрації, право власності на вказану квартиру не виникло.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5, вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що державна реєстрація прав є обов'язковою, а право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту реєстрації такого права. Вважає, що відповідач зобов'язаний проводити державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно згідно з вимогами Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно та інших речових прав на нерухоме майно, проте державна реєстрація права власності на квартиру №8 за адресою: м.Львів, вул.Сніжна, 4, відповідачем не проводилася, чим порушено права позивачки. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного, на її думку, права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.(ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка взернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально - правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Частина 1 ст. 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ч.2 ст. 16 ЦК України, згідно з якою способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання паровичну недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4)відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов»язку в натурі; 6)зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках

Право на захист особа здійснює на свій розсуд. (ч.1 ст. 20 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що наказом заступника начальника Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №2016 -Ж від 14.09.2009 року передано у спільну сумісну власність ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, на підставі якого видано свідоцтво про право власності НОМЕР_1.

Судом також встановлено, що право власності на вказану квартиру не було зареєстроване власниками в органах приватизації, функції яких у 2009 році виконували реєстратори бюро технічної інвентаризації, незважаючи на те, що така реєстрація була обов»язковою.

Позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що державними реєстраторами КП ЛОР «БТІ та ЕО» не проведено державної реєстрації права власності на приватизовану квартиру АДРЕСА_1, хоча обов»язкова державна реєстрація права власності на нерухоме майно була передбачена 1.5 чинним на момент виникнення спірних правовідносин Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом МУЮ №7/5 від 07.02.2002 року.

Тобто, позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що державні реєстратори КП ЛОР «БТІ та ЕО» не здійснили державної реєстрації права власності на квартиру, набуту в процесі приватизації державного житлового фонду.

Враховуючи уточнені позовні вимоги, позивачка обрала спосіб захисту, на її думку порушеного відповідачем КП ЛОР «БТІ та ЕО» права, шляхом встановлення в судовому порядку факту відсутності виникнення права власності на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що не було проведено державної реєстрації права власності реєстраторами КП ЛОР «БТІ та ЕО».

Звернувшись за захистом права саме у такий спосіб, шляхом встановлення факту, позивачка не зазначила, з якою метою просить встановити цей факт.

На думку колегії суддів, звернувшись з позовними вимогами до Комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», позивачка не зазначила, в чому полягає порушення саме відповідачем її особистих прав, які підлягають захисту в судовому порядку в обраний нею спосіб,не зазначила, яке конкретно право позивачки порушив відповідач, а також необхідність захисту, на її думку порушеного майнового права, саме у такий спосіб.

Зі змісту позовної заяви не вбачається, що між ОСОБА_5 та КП ЛОР «БТІ та ЕО» фактично виник спір щодо майна, встановлення факту відсутності виникнення права власності на квартиру АДРЕСА_1, немає для КП ЛОР «БТІ та ЕО» жодного правового значення, не впливає на його законні майнові права чи інтереси, оскільки не претендує на визнання чи невизнання за ним права власності на спірне нерухоме майно.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка вважає неправомірним дії КП ЛОР «БТІ та ЕО», яке не здійснило реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1,набуту в процесі приватизації.

Сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач. (ч.1 ст. 48 ЦПК).

Відповідачем можуть бути фізичні чи юридичні особи, діями чи бездіяльністю яких, на думку позивача, порушується його право чи законний інтерес.

Слід зазначити, що КП ЛОР «БТІ та ЕО» не є особою, яка може заперечувати або визнавати право власності позивачки на нерухоме майно.

Фактично Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» не має жодного майнового інтересу до квартири АДРЕСА_1, і встановлення факту відсутності виникнення права власності на квартиру АДРЕСА_1, у зв»язку з тим, що не було проведено державної реєстрації право власності реєстраторами КП ЛОР «БТІ та ЕО», не впливає на майнові права та законні інтереси відповідача.

Зі зміст позовних вимог, якими позивачка у заяві про уточнення позовних вимог зазначила «встановлення факту відсутності виникнення права власності на квартиру АДРЕСА_1, у зв»язку з тим, що не було проведено державної реєстрації право власності реєстраторами КП ЛОР «БТІ та ЕО», можна зробити висновок про те, що позивачка фактично не погоджується з бездіяльністю державних реєстраторів КП ЛОР «БТІ та ЕО», які не здійснили державної реєстрації права власності на квартиру, і як наслідок, у позивачки та третіх осіб не виникло право власності на квартиру.

Разом з тим, неправомірність дій чи бездіяльність державних реєстраторів КП ЛОР «БТІ та ОЕ», які, як зазначає позивачка, не здійснили державної реєстрації права власності на квартиру, нею не оскаржуються.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який з врахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, дійшов до вірного висновку про те, що позивачкою обрано невірний спосіб захисту порушеного, на її думку відповідачем, майнового права, оскільки ефективний спосіб судового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Аналізуючи зміст позовної вимоги ОСОБА_5 про встановлення факту відсутності виникнення права власності на квартиру АДРЕСА_1, у зв»язку з тим, що не було проведено державної реєстрації право власності реєстраторами КП ЛОР «БТІ та ЕО», слід зазначити, що така не встановлює для відповідача будь - якого обов»язку, зазначені ОСОБА_5 позовні вимоги стосуються законних прав та інтересів ОСОБА_2 та ОСОБА_6, які набули спірну квартиру у власність в процесі її приватизації із державного житлового фонду, і які залучені позивачкою до участі у справі лише як треті особи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які є достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17.12.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.