АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/9609/17

Провадження № 22-ц/787/1102/2018

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Москалик Т.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2018 року (у складі судді Кучиної Н.Г.) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

20.06.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.

Позов мотивовано тим, що відповідач не бере участі у вихованні дитини - сина ОСОБА_5, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не цікавиться його здоров'ям та розвитком.

Розмір аліментів, що стягнуто рішенням Рівненського міського суду від 05 жовтня 2012 року із ОСОБА_4 на утримання сина є недостатнім для забезпечення нормального розвитку та виховання дитини.

Просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до повноліття дитини, позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2018 року задоволено частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання їхньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2012 року в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та постановлено стягувати, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання їхньої дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення його батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина, так як матеріалами справи підтверджено, що він постійно виявляє інтерес до дитини, однак зустрічі з дитиною не відбуваються з незалежних від нього причин, як і не встановлено винної поведінки відповідача щодо свідомого нехтування ним своїми обов'язками.

14 травня 2018 року ОСОБА_3 подано до суду апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, в частині відмови у позові про позбавлення батьківських прав, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ухиляється від виховання дитини та нехтує своїми батьківськими обов'язками.

Вказує, що вона не перешкоджала і не перешкоджає відповідачу у спілкуванні із сином, однак він не має бажання зустрічатися із ним.

Пояснює, що у 2014 році зверталася до суду із аналогічним позовом, однак подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду, надавши батьку можливість проявити свою батьківську увагу та піклування про сина, однак такої можливості відповідач не використав, і не бажав проявляти батьківську турботу та увагу до сина.

ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду не з"явився. У поданій до суду заяві просить розглянути справу за його відсутності.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.06.2006 року, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2012 року (а.с. 4-5).

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 жовтня 2012 року ОСОБА_5 залишено проживати з матір'ю та стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 заробітку, але не менше 30 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до керівних роз"яснень, викладених у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 150 СК України визначено основні обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Серед них закріплені, зокрема, такі:

- батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;

- батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;

- батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя;

- батьки зобов'язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" Верховний суд дає більш ширше тлумачення ст. 150 Сімейного Кодексу України. А саме, ухилення батьків від виконання батьківського обов'язку має місце, коли вони не забезпечують:

необхідного харчування;

медичного догляду;

лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання;

не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення;

не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей;

не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі;

не виявляють інтересу до її внутрішнього світу;

не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивачка зазначає, що їхня з відповідачем дитина - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився з вадами здоров"я.

Відповідач припинив шлюбні відносини з позивачкою, коли їхньому синові виповнився один рік (а.с. 4-5).

З цього часу він з дитиною не спілкується. Вихованням не займається. Не піклуєтьсяся про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду.

Він не займається лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Не надає синові доступу до культурних та інших духовних цінностей. Не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. Не виявляє інтересу до його внутрішнього світу.

З наданого у розпорядження суду листа КЗ "ДНЗ № 8" від 13 листопада 2017 року № 151 вбачається, що малолітній ОСОБА_5 не асоціює себе з власним батьком. На малюнках своєї сім"ї він зображує себе, маму, бабусю та дідуся. Відповідач приходив декілька разів до дитячого закладу у жовтні 2017 року з проханням поспілкуватися з сином. Просив показати ОСОБА_5, адже він не знає його в обличчя (а.с. 48).

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської Ради визнано за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16-18).

Оцінюючи лист КЗ "ДНЗ № 8" від 15 грудня 2017 року, згідно якого відповідач звертався в садочок з метою відвідування свого сина, суд звертає увагу, що таке звернення носило поодинокий характер на час розгляду справи у суді першої інстанції (а.с. 42).

У жовтні 2014 року позивачка вже зверталася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

03 червня 2015 року позовна заява залишена без розгляду у зв"язку із заявою позивачки.

Дану обставину Апеляційний суд розцінює, як попередження відповідача про необхідність зміни своєї поведінки по відношенню до виховання свого сина.

Позивачкою надано суду достатньо доказів, які підтверджують винну поведінку відповідача, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, які слугують підставою для позбавлення його батьківських прав.

У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Виходячи з вище викладеного, на переконання колегії суддів, рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківства підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

В частині задоволення позову про збільшення розміру аліментів рішення суду не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Судові витрати віднести на рахунок відповідача.

На підставі ст. 150, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Апеляційний суд Рівненської області, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задолвольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2018 року в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_4 про позбвалення батькіських прав скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбвалення батькіських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 969 грн. 60 коп.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14 серпня 2018 рокук.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.В. Хилевич