Категорія 47 Головуючий у 1-й інстанції Іванченко А.М.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Мироненко І.П., Принцевської В.П.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Маріупольська міська рада, про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6, на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року позивачі звернулись до суду та в обґрунтування позовних вимог зазначили, що на підставі договору дарування вони є власниками 2/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1 розташованого на земельній ділянці Маріупольської міської ради. Співвласником іншої частини домоволодіння є відповідач ОСОБА_4, а власником домоволодіння на суміжній ділянці по АДРЕСА_2, є ОСОБА_5 Відповідачі перешкоджають ним користуватись усією площею земельної ділянки, що повинна бути у користуванні позивачів, оскільки звели огорожу з металевої сітки, яка виходить за межі їхніх земельних ділянок, і знаходиться на земельній ділянці, якою мають право користуватися Петрови. У зв'язку з порушенням права просили усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу сітки, натягнутої з боку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 а також з боку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Маріупольська міська рада, про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відповідно до договору дарування від 21.12.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали в дар 2/5 частки домоволодіння № 54 з належними будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Пархоменко в м.Маріуполі на земельній ділянці Маріупольської міської ради. Після купівлі будинку до позивачів перейшло й право користування земельною ділянкою для обслуговування даного будинку.

Земельна ділянка необхідна для обслуговування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5, зазначена у технічному паспорті на даний будинок. Такі ж розміри земельної ділянки використовувалися і попередніми власниками даного житла.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції хибно не звернув уваги на вищенаведений технічний паспорт, оскільки саме там зазначені межі земельної ділянки, необхідної для обслуговування даного домоволодіння.

Також звертає увагу на те, що в суді першої інстанції за клопотанням представника позивача були витребувані наступні документи, а саме: квартальний план району, технічну документацію та інвентаризаційні справи на домоволодіння за адресами АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7. Ознайомившись з даними документами можна побачити, що всі розміри земельних ділянок співпадають із замірами, які викладені у технічних паспортах сторін по справі. З квартального плану вбачається, що для обслуговування будинку за адресою: АДРЕСА_6 необхідна земельна ділянка розміром довжиною саме 54,5 метрів, а для будинку по АДРЕСА_7 - 37,5 м.

Але, порушуючи норми процесуального права, суд першої інстанції не вивчив дані докази, які мають істотне значення для вирішення даної справи.

Апелянт вважає, що суд хибно не взяв до уваги Акт огляду земельних ділянок від 27.09.207 року, складений Управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради, оскільки цей документ має вирішальне значення для ухвалення рішення по даній справі.

Вважає невірним твердження суду, що позивачі обов'язково повинні мати правовстановлюючі документи на земельну ділянку, оскільки згідно з діючим Земельним кодексом України земля може бути не тільки у власності, але й у використанні.

До того ж позивачі і дізналися про порушення свого права, коли звернулися до землебудівної організації для оформлення документів на приватизацію земельної ділянки. Але після виїзду спеціалістів та проведення відповідних робіт і виявилася невідповідність реальних замірів даним земельної ділянки відповідно до технічного паспорту.

У відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника третьої особи - Маріупольської міської ради, які були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх представника ОСОБА_6, які просили задовольнити апеляційну скаргу, заперечення представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7, який просив залишити рішення суду без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору дарування від 21.12.2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули право власності на 2/5 частки домоволодіння АДРЕСА_8 в м.Маріуполі Донецької області на земельній ділянці Маріупольської міської ради (а.с.6).

Звертаючись до суду на підставі статей 120, 152 ЗК України, позивачі вказували, що відповідачами порушено їх право користування земельною ділянкою, якою вони мають користуватися у частці, необхідній для обслуговування їх частини домоволодіння, і яка повинна відповідати розмірам, визначеним в технічному паспорті на час дарування будинку позивачам попереднім власником.

Частиною 1 ст. 120 ЗК України (в редакції від 27.04.2007) встановлено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Водночас, відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

При розгляді спору про право користування земельною ділянкою суд повинен встановити, яким чином фактично користувалися власники земельною ділянкою, яким чином існуючий варіант користування земельною ділянкою порушує права позивачів.

Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи ( частина п'ята статті 319 ЦК України).

Отже, при вирішенні спору про порядок користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підстав відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку.

З інформації, наданої Маріупольською міською радою від 02.10.2017 року, вбачається, що земельна ділянка по АДРЕСА_9 використовується ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підставі технічного паспорту БТІ, за фактичними лінійними обмірами довжина земельної ділянки складає 47, 90 м, а згідно з технічним паспортом від 15.09.2008 року 54, 50. Земельна ділянка по АДРЕСА_9 використовується ОСОБА_4 на підставі технічного паспорту БТІ. Оскільки правовстановлюючі документи на земельні ділянки не оформлювались, виділення в натурі земельних ділянок не проводилося, встановити відповідність розміщеного паркану в частині порушення земельного законодавства не представляється можливим.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (далі - Пленум) роз'яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди з 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 05 листопада 2009 року.

За змістом статті 377 УЦК України та 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо житловий будинок, будівля, споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією часткою земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. (правова позиція Верховного Суду України в справі №6-1003цс15).

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що ані позивачам, ані попередньому власнику їхньої частини будинку передача в користування спірної земельної ділянки у передбачений законом спосіб не відбувалася, межі земельної ділянки органом місцевого самоврядування не визначалися.

На підтвердження своїх вимог позивачі жодних правовстановлюючих документів щодо права користування земельною ділянкою, на якій розташований їх будинок, не надали.

Враховуючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано уваги інвентарним справам домоволодінь АДРЕСА_1 №75 по вул.Тесленка, що межує з вказаним домоволодінням, апеляційним судом перевірено вказані докази, а також квартальну зйомку району, які не містять підтверджень обставин, на які посилаються позивачі.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Клопотань про проведення судової земельно-технічної експертизи сторони не заявляли, межі належної сторонам земельної ділянки не визначені.

Колегії суддів позивачі пояснили, що на час придбання ними частини домоволодіння №54 по вул.Пархоменка, металева сітка вже була зведена, і будь-яких спорів між попередніми власниками їх частини будинку та іншими співвласниками не було.

Тобто, між співвласниками домоволодіння мав місце певний порядок користування земельною ділянкою.

Як роз'яснено п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах про встановлення порядку користування земельною ділянкою співвласників житлового будинку сторони зобов'язані подати документи про надання її для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та споруд; план земельної ділянки, відведеної в натурі (на місцевості); план цієї ділянки із зазначенням її частин, що перебувають у фактичному користуванні кожного із співвласників житлового будинку, а також розташованих на ній будівель, плодоягідних насаджень; правовстановлюючі документи на будинок із зазначенням розміру часток кожного із співвласників; угоду чи рішення суду про поділ будинку в натурі або визначення порядку користування ним і угоду про порядок користування земельною ділянкою, якщо вона мала місце.

Як пояснили апеляційному суду позивачі, що вони дізналися про порушення свого права користування земельною ділянкою при зверненні до землевпорядної організації для оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Однак підтверджень таких обставин суду також не надано.

Судом першої інстанції враховано, що на час розгляду спору площа та межі земельної ділянки у встановленим законодавством чином не встановлено, право власності на них позивачами не зареєстровано, межі земельної ділянки в натурі не визначені, топографо-геодезичні та картографічні роботи та роботи з землеустрою, камеральні роботи не проведено. Отже, позивачами не надано суду належних доказів, що вони є землекористувачем спірної земельної ділянки та не доведено, що діями відповідачів порушуються їх права як землекористувачів.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачі безпідставно звернулися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, оскільки за відсутності факту передачі в користування спірної земельної ділянки у передбачений законом спосіб та факту визначення меж земельної ділянки органом місцевого самоврядування, позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння і суміжного домоволодіння є передчасним. Такі ж правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі №6-2062цс15.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження в результаті апеляційного перегляду рішення суду. Зі змісту оскарженого рішення вбачається, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Твердження представника позивача в апеляційній скарзі про те, що суд незаконно не звернув уваги на технічний паспорт домоволодіння, як на документ, яким визначені межі земельної ділянки, якою він має право користуватися, не ґрунтуються на законі. Технічний паспорт домоволодіння - це документ, який має довідкову інформацію про фактичний стан нерухомості, а саме: про площі, поверховості, дату побудови, капремонту, товщину стін, технічних характеристик покрівлі та фундаменту, тощо. Паспорт БТІ не є документом на право власності нерухомого об'єкта. Окрім того, такі доводи апеляційної скарги суперечать роз'ясненням вищенаведеного п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». З тих же підстав неможливо погодитися із доводами скарги про те, що акт огляду земельних ділянок від 27.09.2017 року, складений Управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради, має вирішальне значення, і суд першої інстанції помилково не взяв його до уваги при вирішенні спору (а.с.190). Вказаний акт не містить інших обставин, ніж були встановлені судом при розгляді справи, і не суперечить ним, оскільки тільки зазначає, шо в технічному паспорті БТІ зазначені інші розміри земельної ділянки, якою користувалася попередній власник земельної ділянки ОСОБА_3, однак акт не має посилань на будь-які правові підстави для висновку про право користування позивачами земельною ділянкою згідно з розмірами, зазначеними в технічному паспорті домоволодіння.

Таким чином, вбачається, що судове рішення про відмову в позовних вимогах про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи щодо таких висновків суду першої інстанції не відносяться до тих підстав, з якими закон пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскарженого рішення, і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 , 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 лютого 2018 року.

Судді :

Є.Є. Мальцева

І.П. Мироненко

В.П. Принцевська