01 лютого 2018 року м. Слов'янськ Єд.унік. № 243/8749/17
Провадження № 2/243/183/2018
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
Головуючого судді Старовецького В.І.
за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, за участю третьої особи Служби у справах дітей Словянської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
02 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, за участю третьої особи Служби у справах дітей Словянської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обгрутновуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок № 14 по провулку Гражданському (провулок Громадянський) м. Словянська Донецької області на підставі договору дарування, який було зареєстровано 20 червня 1991 року в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» м. Словянська. У вищевказаному будинку зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Як зазначає позивач, з 05 липня 2014 року і по теперішній час відповідачі за адресою: м. Словянськ, провулок Гражданський (провулок Громадянський), буд. 14 не проживають, за цією адресою відсутні їх особисті речі, поштова кореспонденція на їх прізвища за вказаною адресою не надходить, їх місце фактичного проживання позивачу невідоме.
У звязку із чим позивач просить суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 особами, що втратили право користування житловим приміщеням.
Позивач, ОСОБА_1, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але до судового засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій наполягала на задоволення своїх позовних вимог та просила слухати справу без її участі.
Представник позивача, ОСОБА_5, який діє на підставі витягу з договору «Про надання правової допомоги» від 29 вересня 2017 року та ордеру серії АА № 1108122 від 29 вересня 2017 року, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням
розглядати справу у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити.
Відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий курєр», але до судового засідання не з'явились, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. (а.с. 57)
Представник третьої особи, Служби у справах дітей Словянської міської ради, ОСОБА_6 до судового засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги не підтримала в частині визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратила право користування житловим приміщенням.(а.с.65)
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
В Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України).
Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей.
Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.
Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.
Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.
Як встановлено у судовому засіданні, позивач є власником житлового будинку № 14 по пров. Гражданському (пров. Громадянський) м. Словянська Донецької області на підставі договору дарування від 25 травня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_7 (а.с.15-18)
Договір дарування приватного житлового будинку від 25 травня 1991 року було зареєстровано позивачем 20 червня 1991 року в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» м. Словянська, за реєстраційним номером запису обєкта в реєстровій книзі № 2504/8.(а.с.19-30)
Згідно акту про не проживання від 22 вересня 2017 року № 567, складеного керівником комітету мікрорайону «Черевківка» встановлено, що відповідачі з 05 липня 2014 року не проживають у ІНФОРМАЦІЯ_2 (пров. Громадянський) м. Словянська, що підтверджено сусідами ОСОБА_8 та ОСОБА_9П.(а.с. 13)
Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Словянської міської ради від 29 грудня 2017 року за № 29/01-2531 слідує, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, недоцільно позбавляти права користування жилим приміщенням за адресою: Донецька області, м. Словянськ, пров. Громадянський, буд. 14. (а.с.66)
Відповідно до довідки про склад сімї від 22 вересня 2017 року, виданої виконавчим комітетом Словянської міської ради, за адресою м. Словянськ, пров. Громадянський, буд. 14 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.14)
Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідачі до судового засідання не з'явились, не скористались своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача.
При вирішені даного спору суд керується положеннями глави 2 ЖК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Згідно вимог ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Відповідно до положення ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно із ст. 72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Судом встановлено, що відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України, їх відсутність не пов'язана з поважними причинами, передбаченими вказаною статтею.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Аналізуючи встановлені обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 14 по пров. Гражданському (пров. Громадянський) м. Словянська Донецької області та за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_4, які з 05 липня 2014 року і по теперішній час, тобто понад три роки, не проживають у вказаному будинку та їх місце проживання або перебування позивачу невідоме.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 14 по провулку Гражданському (Громадянському) м. Словянська Донецької області.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Оскільки позов судом задоволений, судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду у розмірі 640 гривень 00 копійок підлягає стягненню з відповідачів на її користь.
На підставі наведеного, керуючись ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 391, 396, 405 ЦК України, ст. 4, 12, 19, 81, 82, 89, 259, 263-265 ЦПК України, 61,64, 65, 71,72 ЖК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, за участю третьої особи Служби у справах дітей Словянської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, особами, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 14 по провулку Гражданському (провулку Громадянському) м. Словянська Донецької області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя
Слов'янського міськрайонного суду ОСОБА_11