КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/4080/2018 Доповідач 2 інстанція - Кулішенко Ю.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 грудня 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Кулішенка Ю.М.,

суддів: Приходька К.П., Олійника В.І.

за участю секретаря: Зубленка Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної установи «Національний науковий центр радіаційної медицини» Національної академії медичних наук України про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він працював на посаді завідувача лабораторії радіаційної біохімії Інституту експериментальної радіології державної установи «Національний науковий центр радіаційної медицини Національної академії медичних наук». Наказом № 42 від 17 травня 2017 року було внесено зміни до структури та штатного розпису, в якому йшлося про ліквідацію лабораторії радіаційної хімії. 22 травня 2017 року йому було вручено повідомлення про скорочення посади, яку він займав. 24 липня 2017 року його було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що звільнення відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: йому не було надано вичерпний перелік вакантних посад, не запропоновано наявні на підприємстві вакантні посади, закриття лабораторії радіаційної біохімії не є ліквідацією або реорганізацією всього підприємства.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги зазначає, що відповідач застосував п. 1 ст. 40 КЗпП України не до скорочення штату та чисельності працівників ННЦРМ а до ліквідації свого структурного підрозділу - лабораторії радіаційної біохімії ІЕР ННЦРМ. Зазначає, що при його звільненні відповідач порушив вимоги ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України не запропонувавши йому всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві , незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється працював. Суд першої інстанції також залишив поза увагою і не дослідив належним чином ту обставину, що згода на звільнення від профспілкової організації ННЦРМ була отримана 29 травня 2017 року, а тому на момент звільнення втратила чинність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно, ст. 357 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів чинних на час вчинення окремих процесуальних дій , розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції наведеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 17 травня 2017 року на підставі наказу №42 Державної установи «Національний науковий центр радіаційної медицини Національної академії медичних наук»(далі ННЦРМ) виданого відповідно до Постанови Президії НАМН України від 27.04.2017, було ліквідовано лабораторію радіаційної біохімії ННЦРМ, яка являлась структурним підрозділом Відповідача, що стало підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП на підставі скорочення штату працівників у зв'язку з такими змінами.

22 травня 2017 року ОСОБА_3 було вручено повідомлення про скорочення посади, яку він займав та запропоновано перевестися за власним бажанням на посаду старшого наукового співробітника в лабораторії мутагенезу та антимутагенезу.

Наказом державної установи «Національного наукового центру Радіаційної медицини» № 115-ОС від 21 липня 2017 року позивача ОСОБА_3 звільнено з посади завідувача лабораторії радіаційної біохімії відділу радіобіології ІЕР на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України медицини.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що звільнення ОСОБА_3 відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства, та проведено з дотриманням встановленої процедури. Позивач від запропонованої вакантної посади відмовився.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступного:

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

Згідно із ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Ст. 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України &quac;Про запобігання корупції&q?кр; іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у зв'язку із здійсненим ним або членом його сім'ї повідомленням про порушення вимог Закону України &qu;t;Про запобігання корупції&qut:; іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що зміна в організації праці (ліквідація лабораторії радіаційної біохімії Інституту експериментальної радіології Державної установи «Національний науковий центр радіаційної медицини НАМН України») стала підставою для скорочення штату працівників.

Посилання апелянта на те, що ННЦРМ не мав право звільняти його за п. 1. ст. 40 КЗпП України, оскільки закриття лабораторії радіаційної біохімії не може вважатися ліквідацією, або реорганізацією, що ННЦРМ не було не ліквідовано, не реорганізовано спростовуються матеріалами справи.

Ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміни внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу,згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП лише на підставі скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником усіх відповідних вимог до порядку скорочення штату підприємства.

З Наказу №115-ОС Державної Установи «Національний науковий центр радіаційної медицини Національної академії медичних наук України» від 21.07.2017 року, вбачається, що позивача звільнено на підставі ліквідації лабораторії, а не ліквідація або реорганізація ННЦРМ, як юридичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 було повідомлено про звільнення не менше, ніж за 2 місяця та запропоновано запропоновано наявну вакантну посаду - старшого наукового співробітника в лабораторії мутагенезу та антимутагенеза, від якої позивач відмовився. Доказів того, що ця посада не відповідає професійній кваліфікації та професійним навичкам Позивач не надав.

Посилання апелянта на те, що йому не було запроповновано інших вакантних посад, в тому числі ті, які проводяться на конкурсній основі, безпідставні, оскільки відповідач визначив посади з усіх можливих, які відповідають професії чи спеціальності позивача.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що вказане скорочення відбулось у відповідності до прийнятого наказу відповідача №42 від 17.05.2017 відповідно до Постанови Президії НАНМ України від 27.04.2017 №3/6 щодо ліквідації лабораторії радіаційної біохімії Інституту експериментальної радіології від 24.07.2017 з виведенням із штату посади завідувача та двох провідних наукових співробітників.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: