Справа № 585/3917/18
Номер провадження 2/585/1291/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Ковган О.В.

Справа № 585/3719/18, провадження № 2/585/1244/18

Позивач : ОСОБА_1,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальності Урожайна країна,

розглянувши у залі судових засідань у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, справу про відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя у звязку з нещасним випадком на виробництві.

Представник позивача: адвокат ОСОБА_2, представляє інтереси на підставі ордеру серія СМ №36 від 03.10.2018 року.

Представник відповідача: ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 02.01.2018 року,

Представники відповідача: ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 02.01.2018 року, ОСОБА_4, представляє інтереси на підставі довіреності від 24.10.2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1, інтереси якої представляє адвокат ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до ТОВ Урожайна країна про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я у звязку з нещасним випадком на виробництві. Ціна позову - 148920 грн.

Позов обґрунтовувала тим, що в період з 01.11.2010 року по 05.10.2017 року вона працювала інженером по випуску автотранспорту Хоминцівського відділення ТОВ Урожайна країна.

05 червня 2013 року вона, разом з іншими працівниками підприємства, на службовому автомобілі НОМЕР_1, під керуванням водія ТОВ Урожайна країна ОСОБА_5 їхала від місця проживання в с.Глинськ до міста роботи в с. Хоминці. Близько 07 год. 50 хв. на заокругленому відрізку автодороги Чеберяки-Хоминці зазначений службовий автомобіль зіткнувся з автомобілем Форд Фокус під керуванням ОСОБА_6 У результаті ДТП водій автомобіля Форд Фокус ОСОБА_6, пасажир ОСОБА_6, вона та пасажир автомобіля ГАЗ 2705-4343НГ ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження про що був складений Акт №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 08 липня 2018 року та затверджений начальником територіального управління Держгірпромнагляду України в Сумській області 10 липня 2013 року.

Внаслідок отриманих травм ОСОБА_1 встановлено діагноз: Рвана рана н.з передньої поверхні правого стегна. Забій мяких тканин голови. Гематома повіки правого ока. Перелом променевої кістки-код S 52.20. Рвана рана стегна код S 71.1. У звязку з чим позивач неодноразово перебувала на тривалому стаціонарному та амбулаторному лікуванні.

За висновком МСЕК від 02 серпня 2017 року ОСОБА_1 встановлено 25 відсотків втрати працездатності унаслідок перелому лівої променевої кістки, рекомендовано обмеження в праці, лікування в реабілітаційних закладах ортопедичного профілю, санаторно-курортне лікування. Висновком МСЕК від 19 липня 2018 року їй встановлено третю групу інвалідності у звязку з трудовим каліцтвом, 40 відсотків втрати професійної працездатності. За висновком МСЕК про умови і характер праці, протипоказана фізична важка та середньої важкості праця з тривалим перебуванням на ногах. Встановлена потреба у лікуванні, забезпеченні лікарськими засобами та виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування, палиця, ендопротезування правого колінного суглоба. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності, а саме: лікування у ортопеда, стаціонарне, два рази на рік, ЛФК, масаж, фізіопроцедури, санаторно-курортне лікування, нагляд ортопеда, ендокринолога, сімейного лікаря.

ОСОБА_1 вважає що моральна шкода заподіяна їй полягає у фізичних та душевних стражданнях унаслідок отриманих травм, стійкого розладу здоровя, який триває з червня 2013 року, необхідності подальшого лікування, неможливості відновлення попереднього стану здоровя незалежно від часу та будь-яких зусиль, тяжкості вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках, які виразились у втраті роботи, втраті нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя. До часу звернення до суду ОСОБА_1 не може вести повноцінного життя, нормально присісти чи встати, вдягнутись, оскільки унаслідок сильного болю в коліні обмежена в рухах. Постійні фізичні болі не залишають її, для полегшення пересування змушена користуватися палицею. Унаслідок зазначеного повністю змінився характер життя, ОСОБА_1 змушена обмежувати себе у всьому, що раніше було доступним, не має можливості займатися домашнім господарством. Після втрати роботи, змушена за власний рахунок купувати ліки для відновлення стану здоровя, вартість яких в повному обсязі не відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, оскільки такі ліки привозяться із-за кордону без підтверджуючих документів про їх придбання в Україні. З огляду на зазначені обставини, враховуючи характер та обсяг фізичних та душевних страждань унаслідок трудового каліцтва, на неможливість відновлення попереднього стану здоров'я, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості ОСОБА_1 оцінила завдану моральну шкоду з розрахунку однієї мінімальної заробітної плати за кожен відсоток втрати професійної працездатності, що становить 148 920 грн. (3723х40=148920). Як на правомірність своїх вимог ОСОБА_1 посилалася на норми матеріального права, а саме: ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 273-1 КЗпП України, рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008, розяснення Пленуму Верховного Суду України викладені у постанову №4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) якою передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Від представника відповідача ТОВ Урожайна країна до суду надійшов відзив, в якому він проти позову заперечував і просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свою позицію відповідач мотивував тим, що станом на 24.10.2018 року вина водія транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_5 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило дорожньо-транспортну подію є недоведеною. До кримінальної та/або адміністративної відповідальності останній за вчинення дорожньо-транспортної пригоди не притягувався. Відповідно до акту№1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом форми Н-1 від 10 липня 2013 року, на автодорозі 00191309 Чеберяки-Хоминці 05.06.2013 року відбулося зіткнення автомобілів НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля Форд-Фокус д.н.з ОЕR 992 під керуванням ОСОБА_8 В результаті ДТП водій автомобіля Форд Фокус ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Гюнар, пасажири автомобіля ГАЗ 2705-4343НГ ОСОБА_1 та ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження. По факту вказаного ДТП зареєстровано кримінальне провадження за №0001680 від 05.06.2013 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, особи які порушили правила дорожнього руху не встановлені. Відповідач вважає, що так як винна у вчиненні ДТП особа не встановлена, то відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з ТОВ Урожайна країна. Свої заперечення обґрунтував нормами ст. 1167 ЦК України згідно якої моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі діями чи бездіяльністю відшкодовується особою , яка її завдала. Крім того, відповідач заявив про застосування строків позовною давності, зазначивши що позивач мав право звернутися до суду протягом трьох місяців з дня ДТП. В обґрунтування своєї позицію в цій частині посилався на п.1 ст. 233 КЗпП України, ч.1 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України , п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року та Правову позицію Верховного Суду України у справі №309 цс 15 від 11.11.2015. Суму моральної шкоди в розмірі 148920 грн., яка заявлена позивачем вважав необґрунтованою та не підтвердженою. У відзиві також зазначив про те, що чинним законодавством не передбачено розрахунок моральної шкоди у розмірі від мінімальної заробітної плати, посилаючись на вимоги ч.3 ст. 23 ЦК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, які на його думку повинні бути застосовані при розрахунку розміру моральної шкоди. Вважає, що предявлені позивачем копії витягів з медичної книжки, консультативних висновків та довідок МСЕК не достатньо для проведення їх аналізу, оскільки суду не надана медична карточка амбулаторного хворого в повному обсязі, яка б підтвердила, що втрата працездатності виникла внаслідок нещасного випадку, який мав місце 05 червня 2013 року, а не через захворювання позивача, які мали місце до 05.06.2013 року. Розмір судових витрат у сумі 6000 грн., а саме послуг адвоката вважав занадто великим і необґрунтованим .

У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Суду пояснила про обставини, вказані у позовній заяві. Моральні страждання полягають у тому, що вона змушена була змінити звичний спосіб життя, не може займатись господарством, проживаючи у приватному будинку. Отримала травми, наслідки від яких є незворотними у звязку з чим постійно відчуває біль та страждає від цього, порушено нормальний сон. Крім того, потребує постійного підтримуючого та санаторно-курортного лікування на яке не має коштів, оскільки через втрату працездатності внаслідок каліцтва не може працевлаштуватись. Також потребує ендопротезування - це складна операція, що також викликає у неї стан занепокоєння та моральні страждання. До того ж операція потребує значних матеріальних затрат. Внаслідок того, що нога скалічена і має неестетичний вигляд, почувається неповноцінною людиною від чого також морально страждає. Кримінальна справа щодо ДТП розслідується з 2013 року, підозра і досі нікому не висунута, уважає, що справа так нічим і не закінчиться, оскільки слідча їй пояснила, що наразі вже змінилась обстановка на дорозі і не можливо провести точну експертизу, щоб встановити хто винний у спричиненні ДТП.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні просив позов задовольнити, посилаючись на ст. 267, п. 3 ч. 1 ст. 268, ч. 2 ст. 1167 ЦК України, ст. ст. 173, 237-1 КЗпП. Уважає, що позивач не пропустила строк звернення до суду, оскільки тримісячний строк встановлюється для трудових спорів, на що посилається у відзиві відповідач. Даний спір не є чисто трудовим, а і цивільно-правовим, тому строком не обмежується. Також вважає, що роботодавець повинен відшкодувати шкоду незалежно від вини свого водія у спричиненні ДТП, оскільки ушкодження здоровя завдано джерелом підвищеної небезпеки. З цих же причин немає необхідності зупиняти провадження в справі до розгляду кримінальної справи.

Моральну шкоду рахували, виходячи з однієї мінімальної заробітної плати за 1 відсоток втрати працездатності, оскільки через отримані травми позивач не працює і не може працевлаштуватись, їй постійно потрібні кошти на лікування та прожиття.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала, просила суд відмовити в задоволенні позову. Пояснила про обставини, вказані у відзиві. Крім того пояснила, що ТОВ «Урожайна країна» визнає, що позивач постраждала внаслідок ДТП за участю водія відповідача, що це є нещасний випадок повязаний з виробництвом. Не оспорюють відсоток втрати працездатності позивачем, а також те, що позивач терпить від цього моральні страждання. При цьому зазначила, що позивач звільнилась з роботи за власним бажанням, а переведення її на неповну ставку відбувалось у звязку зі змінами у виробництві ТОВ «Урожайна країна», а не внаслідок втрати нею працездатності та неможливістю виконувати раніш виконувану роботу. Необхідність у такій роботі відпала внаслідок виробничих змін.

Але наполягають, що до встановлення винної у ДТП особи, стягнення моральної шкоди саме з ТОВ «Урожайна країна» є передчасним, оскільки шкода ОСОБА_1 завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, так як аварія сталась внаслідок зіткнення двох автомобілів, тому шкода повинна відшкодовуватись на загальних підставах, згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК. Крім того, визначену позивачем суму моральної шкоди у розмірі 148020 грн. вважають необґрунтованою, оскільки розрахунок, наведений позивачем не має законодавчого закріплення, такий розрахунок застосовувався на час дії ЦК УРСР, який втратив чинність у 2003 році. До того ж експертиза щодо розміру завданої моральної шкоди не проводилась, доказів щодо витрат на лікування позивач не надала, також не надала і доказів моральних страждань. Не може категорично стверджувати, що в ДТП немає вини водія ТОВ «Урожайна країна», оскільки розслідується кримінальна справа по даному факту і це належить до компетенції слідчих органів.

Представник відповідача ОСОБА_4 до суду не зявилася.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

05 жовтня 2018 року справу прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 30 жовтня 2018 року на 10 год. 30 хв. (а.с. 27)

Ухвалою суду від 30 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ТОВ Урожайна країна ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили вироку суду по іншій справі за кримінальним провадженням №0001680 від 05.06.2013 року (а.с. 76).

30.10.2018 року проведено підготовче засідання у справі під час якого вирішені клопотання представників ТОВ Урожайна країна, та постановлено ухвалу про закриття підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 20 листопада 2018 року на 13 год. (а.с. 77).

Інші процесуальні дії, передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України, у справі судом не вчинялись.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

У період з 01.11.2010 року по 09.10.2017 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ТОВ Урожайна країна, що підтверджується копією витягу з її трудової книжки (а.с.9).

05.06.2013 року під час поїздки до місця роботи на службовому автотранспорті-автомобілі ГАЗ 2705-4343 НГ д.н.з ВМ 6939 АТ під керування ОСОБА_5, сталася дорожньо-транспортна подія за участю службового автомобіля та автомобіля Форд-Фокус д.н.з ОЕR 992 під керуванням ОСОБА_8 в результаті якої ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді рваної рани н.з передньої поверхні правого стегна, перелому лівої променевої кістки у типовому місці зі зміщенням, забій мяких тканин голови. Вказана подія визнана нещасним випадком, повязаним з виробництвом. Зазначене підтверджується копією акту №1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом форми Н-1 від 10 липня 2013 року (а.с.5-8).

ОСОБА_1 неодноразово перебувала на лікуванні в Роменській ЦРЛ з приводу лікування травм отриманих під час дорожньо-транспортної події по дорозі на роботу, що вбачається з анамнезу та діагнозу, зазначених у витягах №№1,2,3 амбулаторного хворого (а.с. 10,11,12).

Висновком МСЕК від 02 серпня 2017 року у звязку з травмою на виробництві 05.06.2013 ОСОБА_1 встановлена втрата працездатності на 25 %, що підтверджується копією повідомлення лікувально-профілактичного закладу про рішення МСЕК від 02.08.2017 року (а.с. 18).

04.08.2018 року висновком МСЕК ОСОБА_1, по причині трудового каліцтва встановлена третя група інвалідності ОРА, визначено 40 % ступеню втрати професійної працездатності, що підтверджується копією довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №008394 від 04.08.2018 та копії довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії ААА №941725 від 04.08.2018 (а.с. 19).

Зазначені докази суд оцінив з огляду на їх належність та допустимість, приймає до уваги ці докази, але не вбачає необхідності детального їх аналізу, оскільки обставини, встановлені на підставі цих доказів визнаються сторонами.

Крім того, суд приймає до уваги ОСОБА_10 №№ 1, 2, 3 із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 (а.с. 10, 11, 12), консультативні висновки та заключення (а.с. 13, 14, 15, 16), довідки щодо стану здоровя позивача (а.с. 101), оскільки в цих документах міститься зазначення, що ушкодження здоровя позивача є «посттравматичними». Тому суд вважає доведеною обставину отримання ушкодження здоровя позивача саме внаслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом ( під час ДТП). Щодо не витребування амбулаторної карти ОСОБА_1 суд зазначає, що у даній категорії справ доведеність відсутності вини покладається саме на відповідача, але представники відповідача клопотання про витребування амбулаторної карти не заявляли, іншим чином докази, надані позивачем щодо причин ушкодження здоровя, не спростували.

Також суд приймає до уваги Довідку щодо призначених медикаментів, консультативне заключення, повідомлення лікувально-профілактичного заходу та інші медичні документи, довідки МСЕК, довідку Роменської ЦРЛ (а.с. 15, 17, 18, 19, 101), якими підтверджується необхідність витрат на лікування, постійне продовження підтримуючого лікування, не відновлюваність наслідків травм та необхідність ендопротезування.

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я особи внаслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом.

Мотиви суду.

Суд приймає аргументи позивача стосовно обовязку роботодавця відшкодувати моральну шкоду, завдану ушкодженням здоровя внаслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом, незалежно від вини водія, який був учасником ДТП, отже і відсутності необхідності для розгляду даної справи, встановлення винної особи у кримінальному провадженні стосовно ДТП, що мало місце 5 червня 2013 року. Також суд враховує аргументи щодо ненадання відповідачем доказів відсутності вини водія ТОВ «Урожайна країна» в спричиненні ДТП.

Також суд приймає аргументи позивача та її представника щодо обґрунтування спричинення моральної шкоди, крім посилання на втрату роботи, оскільки позивач не надала доказів того, що зменшення робочої ставки до 0,25 відсотків, і її звільнення з роботи відбувалось саме внаслідок отримання нею каліцтва, а не внаслідок виробничої необхідності, про що пояснила представник позивача. Моральні страждання ОСОБА_1 полягають у фізичних та душевних стражданнях унаслідок отриманих травм, стійкого розладу здоровя, який триває з червня 2013 року, необхідності подальшого лікування, неможливості відновлення попереднього стану здоровя незалежно від часу та будь-яких зусиль, тяжкості вимушених змін у її житті, які виразились у втраті нормальних життєвих звязків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя, трудності з влаштуванням на роботу через інвалідність.

Суд відхиляє обґрунтування розрахунку моральної шкоди, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за один відсоток втрати працездатності, оскільки таке визначення розміру моральної шкоди діючим законодавством не передбачено.

Суд відхиляє аргументи відповідача щодо неможливості розгляду даної справи до винесення вироку у кримінальній справі та щодо пропущення строку позовної давності з підстав, наведених в Ухвалі суду від 30 жовтня 2018 року.

Також відповідно практики ЕСПЛ у справі «Басенко проти України» від 26 листопада 2015 року. Заявник скаржився, у тому числі на порушення ст. 6 Конвенції, що був позбавлений доступу до суду, оскільки національні суди відмовили у задоволенні цивільного позову на тій підставі, що кримінальне провадження щодо відповідача ще тривало. Також скаржився на ст. 13 Конвенції з огляду на відсутність у нього ефективних засобів захисту. ЄСПЛ констатував, що через затримку кримінального провадження щодо відповідача від заявника не можна було очікувати звернення з позовом про відшкодування шкоди після закінчення кримінального провадження. Таким чином, теоретично доступні заявнику згідно з національним законодавством компенсаторні засоби юридичного захисту на практиці за конкретних обставин цієї справи були неефективними, а тому було порушення статті 13 Конвенції.

З огляду на те, що кримінальне провадження по факту ДТП триває з 2013 року (а.с. 66), про підозру до цього часу нікому не повідомлено, що пояснили сторони, суд вважає неприпустимим зупинення розгляду даної справи до закінчення кримінального провадження.

Суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, вислухав аргументи сторін, і дійшов висновку, що право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя внаслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом, не визнається відповідачем, отже підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення моральної шкоди з відповідача.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує стан здоров'я позивача, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, а також неможливість відновлення попереднього стану здоровя незалежно від часу та будь-яких зусиль, необхідність витрат на лікування, і вважає, що ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди повинна бути сплачена сума 90000 грн.

Норми права, застосовані судом.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.8 ст. 36 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №№ 77-VIII відшкодування моральної (немайнової шкоди) потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань та членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 3) ч.1 статті 268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Пунктами 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями розяснено порядок визначення розміру моральної шкоди.

Пунктом 6. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року розяснено, що

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Норми права, на які посилалась представник відповідача, та які суд не застосував, мотиви їх незастосування.

Ч. 1 ст. 233 КЗпП України, на яку посилалася представник відповідача і якою передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, не може бути застосована до правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, завданої працівнику, оскільки це суперечить висновку, викладеному у підпункті 2.3 Рішення Конституційного Суду у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_11 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, № 1-5/2012 від 22 лютого 2012 року:

«Право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Основного Закону України.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, у статті 23 якого встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга); моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини четверта, пята).

Подальше регулювання інституту моральної шкоди визначено в окремих законах. Так, право на відшкодування моральної шкоди закріплено, зокрема, в законах України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, „Про інформацію, „Про авторське право і суміжні права, „Про захист прав споживачів, „Про телебачення і радіомовлення, „Про протидію торгівлі людьми, „Про телекомунікації, „Про жертви нацистських переслідувань.

Аналіз чинного законодавства дає підстави для висновку, що інститут моральної шкоди має міжгалузевий характер, а тому особливості його застосування можуть встановлюватися галузевим законодавством.

У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 237-1 Кодексу, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Строки звернення до суду за відшкодуванням моральної шкоди в зазначеній статті не встановлено».

Ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд застосував ч. 2 ст. 1167 ЦК України при вирішенні даного спору, що виключає застосування ч. 1 ст. 1167 ЦК України, на яку посилається представник позивача.

Щодо незастосування ст.. 1188 ЦК України, якою відповідач обґрунтовує свої заперечення, суд також вважає, що вона підлягає застосуванню до правовідносин у випадку відсутності трудового договору між власниками (одним із власників) джерела підвищеної небезпеки, тобто не може бути застосована до правовідносин, які виникли між ОСОБА_1 та ТОВ «Урожайна країна».

Обґрунтування розподілу судових витрат.

Ураховуючи, що позовні вимоги, а саме розмір заявленої позивачем суми відшкодування, суд задовольняє позов частково, а позивач відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України Про судовий збір звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог у розмірі 893,4 гривні (90000/148920=0,60; 1489х0,60=893,4).

Представник позивача просив не вирішувати питання про розподіл витрат на правничу допомогу при винесенні рішення, оскільки має намір подати відповідну заяву окремо.

Судом також застосовані наступні норми процесуального права:

Ст. 5, ч.3 ст.12, ч.1 ст.13, ч.1, 2 ст. 19, ст.ст. 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України.

Суд вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Урожайна країна» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя у звязку з нещасним випадком на виробництві, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Урожайна країна» на користь ОСОБА_1 90000 (девяносто тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя у звязку з нещасним випадком на виробництві.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Урожайна країна в дохід держави 893 (вісімсот девяносто три) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня виготовлення повного рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Роменський міськрайонний суд.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання : 42081, України, Сумська область, Роменський район, с.Глинськ, вул. Адмірала Кулика, буд.35, РНОКПП НОМЕР_4.

Представник позивача: адвокат ОСОБА_2, місцезнаходження : 42000, Україна, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код 9.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Урожайна країна, місцезнаходження: 42009, Україна, Сумська область, м.Ромни, вул. Сумська,5е,

Представник відповідача 1.: ОСОБА_4, місце проживання: 42000, Сумська область, м.Ромни, вул. Дудіна, буд. 54, НОМЕР_5.

Представник відповідача 2.: ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_6.

Повне рішення виготовлено 20 грудня 2018 року.

Суддя: підпис...

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_10