АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/833/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Дунаєв С. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Бондаренка С. І.,Храпка В. Д., Вініченка Б.Б.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2018 року, ухваленого під головуванням судді Дунаєва С.О., за позовом ОСОБА_3 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі та відшкодування моральної шкоди, повний текст рішення складено 12 березня 2018 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2016 року скасовано наказ Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за №321-к від 01 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_3; поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника управління організаційно - документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 01 вересня 2015 року; стягнуто з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 вересня 2015 року по 11 березня 2016 року в загальній сумі 50390 гривень 34 копійки; стягнуто з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 гривень.

Станом на день подачі позову до суду зазначене рішення суду виконано не було, позивача не поновлено на роботі на посаді начальника управління організаційно - документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 1 вересня 2015 року та не скасовано наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за №321-к від 01 вересня 2015 року, хоча рішення в цій частині підлягало до негайного виконання.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області у цивільній справі № 22-ц/793/1275/2016 від 31 травня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, і відповідно набуло законної сили.

11 березня 2016 року позивач звернувся до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з проханням виконати рішення суду та поновити його на роботі з 01 вересня 2015 року.

14 квітня 2016 року позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби Подільського районну управління юстиції, яким було відкрито виконавче провадження № 50868795 від 15 квітня 2016 року та боржнику встановлено строк до семи днів виконати зазначене рішення суду, що підлягає негайному виконанню.

10 жовтня 2016 року позивач повторно звернувся до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції щодо невиконання рішення суду та поновлення його на роботі.

13 травня 2016 року ОСОБА_3 отримав відповідь від представника відповідача на лист від 11 березня 2016 року щодо виконання рішення суду, де зазначалось, що на даний час відповідач не буде виконувати рішення суду.

Розмір середньоденної заробітної плати позивача встановлений рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 11 березня 2016 року і становить 327.21 гривень.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 12 березня 2016 року по день винесення судом рішення у справі та нарахувати і виплатити індексацію.

Стягнути завдану моральну шкоду в розмірі 7000 гривень.

Ухвалою суду занесеної до журналу судового засідання від 20 грудня 2017 року до участі в якості співвідповідача залучено Виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки у поновленні на роботі за період з 14 березня 2016 року по 22 вересня 2016 року в розмірі 43518 гривень 93 копійки.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати на ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема зазначає, що він не погоджується з позицією суду стосовно того, що рішення виконано та видано наказ про його поновлення на посаді 23 вересня 2016 року. З даним наказом він не ознайомлений та не підписував його. Крім того, зазначає, що у вересні 2017 року відбулась реорганізація Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та правонаступником стала Виконавча дирекція Фонду соціального страхування України, з якої і слід стягувати кошти на користь позивача. Також, незаконними діями відповідача та співвідповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка має бути відшкодована.

У відзиві виконавча дирекція Фонду соціального страхування України заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вважає доводи апеляційної скарги незаконними та необґрунтованими.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 31 травня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20 вересня 2017 року, скасовано наказ виконуючого обов'язки директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за №321-к від 01 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду; поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 01 вересня 2015 року; стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 вересня 2015 року по 11 березня 2016 року в загальній сумі 50390 гривень 34 копійки та 1000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.9-11, 12-13, 41-43).

Рішення суду в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Таким чином ухвалене Придніпровським районним судом м.Черкаси рішення від 11 березня 2016 року в частині поновлення позивача на роботі, підлягало виконанню починаючи з 12 березня 2016 року. При цьому необхідно враховувати, що 12 та 13 березня 2016 року були вихідними днями, а тому стягнення середньоденної заробітної плати за вказані дні не підлягає.

Відповідно до статті 236 КЗпП України У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22 вересня 2016 року №427-к на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2016 року пункт 1 наказу Виконавчої дирекції Фонду від 01 вересня 2015 року № 321-к «Про звільнення ОСОБА_3 скасовано. Позивача поновлено на посаді начальника управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи Виконавчої дирекції Фонду з 23 вересня 2016 року. Вказано стати ОСОБА_3 до роботи з 23 вересня 2016 року. (а.с.76)

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, вважав, що цим наказом виконано рішення суду про поновлення на роботі, тому період невиконання рішення суду про поновлення на роботі становить з 14 березня 2016 року по 22 вересня 2016 року.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Вирішуючи спір в цій частині, суд, виходить з наступного.

Перш за все за своєю суттю, стаття 236 КЗпП України, передбачає виплату працівнику середнього заробітку або різниці в заробітку, за те, що внаслідок його незаконного звільнення, а в подальшому і невиконання рішення суду про його поновлення, він позбавлений права на працю і як наслідок можливості заробляти собі на життя, а у випадку коли така праця є менш оплачуємою, працівник має право на різницю в заробітку.

Відносини між працівником і власником підприємства, установи, організації є договірними і регулюються трудовим договором поняття якого дано в ст..21 КЗпП України , згідно частини 1, вказаної статті, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Тому як і договори в інших галузях права, КЗпП України містить поняття укладення трудового договору (ст..24 КЗпП) і припинення трудового договору (ст..36 КЗпП) до складу якого в тому числі відноситься і розірвання трудового договору.

Частиною 3 статті 24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З вказаної норми права слідує, що договірні трудові відносини оформляються наказом або розпорядженням власника чи уповноваженого ним органу, а відтак після того як трудовий договір був припинений шляхом його розірвання і таке розірвання договору визнано судом незаконним , він відновлює свою дію шляхом видачі наказу.

Вказано обставину також роз'яснено в п.34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно якого, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Видачею наказу про поновлення роботі, відновив свою дію трудовий договір який був незаконно припинений, тому з цього часу, виходячи з визначених у ст..21 КЗпП Українии прав та обов'язків сторін договору, власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язані виплачувати працівникові заробітну плату, в зв'язку з чим, право працівника на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку встановлене статтею 236 КЗпП - припинилось.

Законодавець, забезпечуючи кожному конституційне право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею (ст..43 Конституції України), встановив певні виплати на випадок незаконного позбавлення особи роботи, а саме до моменту винесення рішення про поновлення на роботі стягується середній заробіток за час вимушеного прогулу або різниця в заробітку (ст..235 КЗпП), при затримці виконання рішення про поновлення на роботі стягується середній заробіток або різниця в заробітку (ст..236 КЗпП) але якщо виданий наказ про поновлення на роботі то працівникові має виплачуватись заробітна плата.

Та обставина, що відповідачем не було виконано рішення суду в частині дати з якої позивача поновлено, на предмет позову в даній справі не впливає, оскільки від вказаної обставини не залежить ні розмір заробітку, ні період за який вказана сума стягується.

Вірно також судом першої інстанції було визначено відповідача в даній справі.

Частинами 1,4 статті 91 ЦК України встановлено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частин 1,2 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

В судовому засіданні сторони визнали, що до державного реєстру запис про припинення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не вносився, крім цього вказана обставина підтверджується і самим реєстром.

Таким чином права та обов'язки щодо трудових відносин у позивача залишаються з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності яка і має відповідати на даний час за порушення трудових прав позивача.

Частиною 1 статті 1 Закону України « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Виплата середнього заробітку або різниці в заробітку передбачені статтею 236 КЗпП України не обмежені певним строком, в зв'язку з чим відсутні і правові підстави для задоволення позовної вимоги щодо індексації.

Що стосується моральної шкоди, то висновок суду першої інстанції, про відсутність доказів такої шкоди не спростований позивачем.

За таких обставин, апеляційний суд, не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про стягнення середнього заробітку за час затримки у поновленні на роботі та відшкодування моральної шкоди - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 18 травня 2018 року.

Судді