Справа № 577/5376/17
Провадження № 2/577/264/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2018 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Степановій І.О.

з уч. представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотоп справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить стягнути з ОСОБА_3 40 000 грн. 00 коп. боргу, а також 640 грн. 00 коп. сплаченого судового збору. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 01.07.2017 року відповідач звернулася до нього з проханням позичити їй 45 000 грн. 00 коп. для власного бізнесу і вона пообіцяла дуже швидко їх повернути. Він погодився, за умови, що вона поверне кошти до 01.09.2017 року. 01.07.2017 року він передав відповідачу кошти в розмріі 45 000 грн. 00 коп., а ОСОБА_3 написала розписку, згідно якої вказані кошти поверне до 01.09.2017 року. Строк повернення позичених коштів сплинув, а відповідач їх не повернула та категорично відмовилася повертати. У зв'язку з цим, він звернувся із заявою до Конотопського ВП НП ГУ у Сумській області і після цього ОСОБА_3 повернула йому 5 000 грн. Але 40 000 грн. вона не повернула до цього часу. У відповіді Конотопського ВП НП ГУ у Сумській області зазначено, що в діях відповідача вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, які підлягають вирішенню у суді. Оскільки свої зобов'язання відповідач в повному обсязі не виконала, він був змушений звернутися з позовом до суду.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечують, просять відмовити в їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другий стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ч.2 ЦК України). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначено моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не передбачено договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ст.203 ч.3 ЦК України (Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину), волевиявлення учасника правочину має бути вільними і відповідати його волі.

Отже, такий правочин як договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, що може бути підтверджено таким документом як розписка.

Однак, як вставлено судом з пояснень самого позивача, передання грошей відповідачу, про що зазначено у виданій нею розписці, не було.

Тобто, сторонами такий договір як договір позики укладено не було, а виданою відповідачем розпискою були замасковані інші правовідносини, які можливо існували між сторонами, - оплата вартості газових котлів позивачем під час виконання трудових обов'язків.

Оскільки сам позивач в своїх поясненнях спростував факт укладення з відповідачем договору позики, то його оспорювання відповідачем відповідно до положень ст.1051 ЦК України не вимагається.

Враховуючи, що позивачем не представлено доказів того, що між ним та відповідачем було укладено договір позики, позовні вимоги є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають

Керуючись ст. 202, 203, 1046, 1047, 1049 ЦК України ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-78, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ( ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1, виданий 27.11.2002 року Зарічним ВМ СМВ УМВС України в Сумській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) до ОСОБА_3 про стягнення 40 000 грн. 00 коп. боргу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області шляхом подання апеляційної скарги до Конотопського міськрайонного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Буток Т. А.