Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 185/8005/16-ц

провадження № 61-15700св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицька Юлія Анатоліївна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицької Юлії Анатоліївни на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року у складі суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицької Ю. А. про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язання видати свідоцтво про право власності на спадщину.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_3 У січні 2016 року він звернувся до відповідача із питанням щодо оформлення спадщини після смерті матері, проте його повідомили про неможливість оформлення відповідних документів до спливу шести місяців після відкриття спадщини. 22 липня 2016 року він звернувся до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину та надав необхідний пакет документів, у тому числі й довідку голови правління ЖБК-3 «Чайка» від 02 серпня 2016 року, якою підтверджено обставини його проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Разом з тим, у вчиненні нотаріальної дії відповідачем було відмовлено із посиланням на те, що ним пропущено строк звернення із заявою про прийняття спадщини. Неправомірними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, розмір якої оцінив у 10 тис. грн.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив визнати незаконною та скасувати постанову Державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицької Ю. А. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 13 серпня 2016 року; зобов'язати відповідача видати свідоцтво про право на спадщину; винести окрему ухвалу, якою довести до відома органів юстиції про виявлені порушення нотаріуса; стягнути із відповідача 10 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення із заявою про прийняття спадщини; наявність у паспорті позивача відмітки про реєстрацію його місця проживання за адресою, відмінною від адреси проживання його померлої матері на час відкриття спадщини, позбавляє відповідача права видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивачем також не доведено факту завдання йому моральної шкоди та наявність передбачених законом підстав для її стягнення, а тому у цій частині позову необхідно відмовити. Відсутні підстави для постановлення окремої ухвали, оскільки під час розгляду справи не встановлено порушення нотаріусом вимог закону.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року, з урахуванням ухвали цього суду від 12 жовтня 2017 року про виправлення описки, скасовано в частині відмови у визнанні незаконною постанови державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину та вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Визнано незаконною постанову державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицької Ю. А. від 13 серпня 2016 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зобов'язано державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право власності у порядку спадкування. В іншій частині рішення залишено без змін.

Додатковим рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2017 року стягнуто з державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 213 грн.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що довідкою голови правління ЖБК-3 «Чайка» від 02 серпня 2016 року підтверджено обставини проживання позивача із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а тому відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що реєстрація місця проживання ОСОБА_1 не співпадає із останнім місцем проживання його матері, є необґрунтованою.

У касаційній скарзі, поданій у жовні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицька Ю. А. просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся лише 22 липня 2016 року, тобто із пропуском шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Таким чином, позивач вважається таким, що не прийняв спадщини. За правилами пункту 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, довідка ЖБК є доказом постійного проживання із спадкодавцем тільки у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання. Натомість у паспорті ОСОБА_1 є відмітка про реєстрацію його місця проживання і адреса такої реєстрації є відмінною від місця проживання спадкодавця. Крім того, при вирішенні питання про виправлення описки та ухвалення додаткового рішення апеляційний суд не повідомляв сторони про час та місце судового засідання.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що із січня по липень 2016 року він звертався до нотаріуса із питанням щодо оформлення спадщини, проте йому відмовляли у прийомі. 22 липня 2016 року він звернувся до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину та надав необхідний пакет документів, у тому числі й довідку голови правління ЖБК-3 «Чайка» від 02 серпня 2016 року № 218, якою підтверджено обставини його проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Таким чином, він прийняв спадщину, а нотаріус необґрунтовано відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину.

30 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Суди установили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3

22 липня 2016 року ОСОБА_1звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а 30 липня та 02 серпня 2016 року - із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину.

До заяви від 02 серпня 2016 року ОСОБА_1 додав довідку голови правління ЖБК-3 «Чайка» від 02 серпня 2016 року № 218 на підтвердження обставин його проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

У паспорті ОСОБА_1 є відмітка про реєстрацію його місця проживання і адреса такої реєстрації є відмінною від місця проживання спадкодавця.

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Аналогічну норму містить пункт 3.21. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Згідно пункту 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Таким чином, за правилами пункту 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку довідка ЖБК є доказом постійного проживання із спадкодавцем тільки у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання взагалі (якщо спадкоємець знявся з реєстрації за попереднім місцем проживання та не звернувся до органу реєстрації після прибуття до нового місця проживання).

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявність у паспорті позивача відмітки про реєстрацію його місця проживання за адресою, відмінною від адреси проживання його померлої матері на час відкриття спадщини, позбавляє відповідача права видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом.

Таким чином, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину із дотриманням вимог пункту 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядкувчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Внаслідок неправильного застосування норм матеріального права апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, що в силу статті 413 ЦПК України є підставою скасування рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що при вирішенні питання про виправлення описки та ухвалення додаткового рішення апеляційний суд не повідомляв сторони про час та місце судового засідання, не становлять підставу скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки заявник не ставить питання про скасування додаткового рішення та не обґрунтовує неправильність розподілу апеляційним судом судових витрат у цьому рішенні, а також не зазначає, в чому полягає порушення апеляційним судом норм процесуального права при постановленні ухвали про виправлення описки.

Відповідач звернулася до суду із заявою про зупинення виконання оскаржуваного рішення апеляційного суду до закінчення розгляду справи касаційним судом.

Враховуючи те, що розгляд справи касаційним судом завершено, відсутні підстави для зупинення виконання оскаржуваного рішення апеляційного суду.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання Державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицької Юлії Анатоліївни про зупинення виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року відмовити.

Касаційну скаргу Державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицької Юлії Анатоліївни задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року скасувати.

Залишити в силі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик