Єдиний унікальний номер 227/2006/17 Номер провадження 22-ц/775/24/2018
Єдиний унікальний номер 227/2006/17
Номер провадження 22-ц/775/1940/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мірути О.А.

суддів Дундар І.О., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Ситнік Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_1 «Донбасу» на рішення Добропільського міськрайонного суду ( суддя Кошля А.О.) від 13 вересня 2017 року, повний текст якого був складений 18 вересня 2017 року у цивільній справі №227/2006/17 за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_1 «Донбасу» про стягнення вихідної допомоги при звільненні та стягнення моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ПАТ «ДТЕК ОСОБА_1 «Донбасу», який в наступному уточнив (а.с. 19-20) та просив стягнути з відповідача на свою користь: одноразову допомогу при звільненні на пенсію у сумі 34500,00 гривень та моральну шкоду в сумі 25000,00 гривень, обґрунтовуючи позов наступним.

З 11.08.1992 року він працював на посаді електрослюсаря підземного з цілим робочим днем під землею. 15.03.2017 року звільнився за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, у звязку з виходом на пенсію. Так як стаж його роботи у вугільній галузі складає 25 років, він має право на виплату компенсації у вигляді трьох середньомісячних заробітних плат, проте відповідач при звільнені йому цю суму не виплатив. Відповідно до довідки, розмір його заробітної плати за останні два місяці складає 11500 грн. 00 коп., таким чином середній місячний заробіток складає 11500,00 грн. (11500,00*3= 34500,00грн.). Також вважає, що невиплатою компенсації позивачу йому завдано значних моральних страждань та душевних переживань, які він оцінює в 25000,00 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2017 року, позов ОСОБА_2 до ПАТ «ДТЕК ОСОБА_1 «Донбасу» задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ДТЕК ОСОБА_1 «Донбасу» на користь ОСОБА_2 одноразову допомогу при звільненні у розмірі 34500,00 гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 2500,00 гривень.В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням ПАТ «ДТЕК ОСОБА_1 «Донбасу» подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.09.2017 року та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, а саме. Судом не враховано, що у звязку з проведенням АТО, виробничі потужності відповідача у м. Хрестівка змінили реєстрацію на м. Добропілля і до початку 2017 року відповідач здійснював господарську діяльність на фактично не підконтрольній державній владі України території. 13.03.2017 року господарська діяльність та управління ПАТ «ДТЕК ОСОБА_1 «Донбасу» унеможливлена неправомірними діями третіх осіб, що є форс-мажорною обставиною. По факту захоплення 13.03.2017 року майнового комплексу відповідача у м. Хрестівка порушено кримінальне провадження, що є підтвердженням надзвичайної ситуації у якій знаходиться відповідач при якій неможливий доступ відповідача до фінансової та іншої документації підприємства, що в свою чергу унеможливлює виконання трудових та соціальних гарантій працівників підприємством.

Висновок суду ґрунтується на припущеннях, оскільки судом не проведений аналіз доказів, а саме карток по обліку кадрів позивача, наказів по підприємству і особовий рахунок за період з березня 2012 року по березень 2017 року. Надані позивачем докази не містять інформації щодо нарахованої йому заробітної плати за фактично відпрацьований час, а також інформації щодо видів виплат, які йому нараховувались.

Представник відповідача апелянт ПАТ «ДТЕК ОСОБА_1 «Донбасу» за довіреністю ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в скарзі. Додав, що не заперечує, що право на отримання одноразової допомоги при звільненні на пенсію передбачено також колективним договором, але надати його неможливо через викладені в скарзі обставини.

Позивач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнав, просив відмовити в її задоволенні та залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши докази по справі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим рішенням є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «;Перехідні положення» ЦПК України, в редакції від 03 жовтня 2017 року, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При винесенні рішення судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «ДТЕК ОСОБА_1 «Донбасу» понад двадцяти років. Наказом № 9142 від 15.03.2017 року ОСОБА_2 було звільнено з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію. На підставі п. 12.15 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об»єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 року ( з доповненнями та змінами), працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з Підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства та інше) (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі (у тому числі на підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку, але не менше: при стажі роботи в галузі понад (років) для жінок для чоловіків -7,5-10-одного середньомісячного заробітку; -12,5-15-двох середньомісячних заробітків;- 17,5-20-трьох середньомісячних заробітків. Маючи трудовий стаж у вугільній галузі понад 20 років, ОСОБА_2 має право на отримання одноразової допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат. Ухвалою суду від 03.08.2017 року були витребувані у відповідача докази про те, чи виплачувалась ОСОБА_2 при звільненні одноразова допомога, але така інформація суду не була надана. Розрахунок заборгованості здійснений судом на підставі індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України (форма ОК-5) та наданих позивачем розрахункових листів в розмірі 11500 гривень х 3 місяці=34500 гривень. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд задовольнив частково на підставі ч.2 ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 23 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, але, з урахуванням характеру і тривалості моральних страждань та тяжкості завданої моральної шкоди, зменшив заявлений розмір моральної шкоди до 2500 гривень.

Такого висновку суд дійшов з урахуванням встановлених обставин, додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_2 перебував з відповідачем у трудових відносинах з 11.08.1992 року і був звільнений 15.03.2017 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Стаж роботи позивача у вугільній галузі становить понад 20 років.

П. 12.15 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками(об»єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 року ( з доповненнями та змінами), працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з Підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і др.) (незалежно від причин звільнення крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі ( у тому числі на підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку, але не менше: при стажі роботи в галузі понад (років) для жінок для чоловіків -7,5-10-одного середньомісячного заробітку; -12,5-15-двох середньомісячних заробітків;- 17,5-20-трьох середньомісячних заробітків.

Про сплату цієї допомоги вноситься відповідний запис до трудової книжки.

Тому установивши, що позивач ОСОБА_2 вперше звільнився з ПАТ «ДТЕК ОСОБА_1 «Донбасу», має право на пенсію за віком, загальний стаж його роботи у вугільній галузі становить понад 20 років, звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України, а також ураховуючи положення п. 12.15 Галузевої угоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення на користь позивача одноразової допомоги у розмірі тримісячного заробітку.

Посилання відповідача на науково-правовий висновк Донецької торгово-промислової палати: № 2363 від 03.07.2017 року (а.с. 52-91) щодо настання обставин непереборної сили ( наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв»язку із цим антитерористичної операції) для відповідача не можуть виключати обов»язок відповідача по сплаті одноразової допомоги позивачу при звільненні, оскільки настання непереборної сили, що встановлене цим висновком, може свідчити тільки про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, але не звільняє його від такого обов»язку взагалі.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги щодо неможливості виконання трудових та соціальних гарантій працівників, як на підставу для відмови в задоволенні позову, а саме щодо порушення судом норм матеріального права не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи належних доказів, необхідних для обчислення середньої заробітної плати, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, що діяв на час прийняття оскаржуваного рішення, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

В ст.ст. 58,59 ЦПК України, що діяв на час прийняття оскаржуваного рішення, докази повинні бути належними та допустимими.

За ч. 1 ст. 60 ЦПК України, що діяв на час прийняття оскаржуваного рішення, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2, в підтвердження своїх доводів надав суду: копію трудової книжки ( а.с.4-5), якою підтверджується факт перебування у трудових відносинах з відповідачем більше 20 років, в якій міститься запис про звільнення за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України та відсутній відповідний запис про сплату йому при звільнення одноразової допомоги, передбаченої п. 12.15 Галузевої угоди.

На підтвердження виплат за останні 2 календарні місяці роботи ОСОБА_2 надав суду офіційні данні з Пенсійного фонду України Форму ОК-5 (а.с.42-45) та розрахункові листки, суми виплат в яких співпадають, та які суд першої інстанції обґрунтовано визнав належними доказами по справі та використав при розрахунку середньої заробітної плати позивача .

У відповідності з положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 грудня 1995 року № 100, з відповідними змінами та доповненнями (далі Порядок) середній заробіток повинен розраховуватися виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Але з рішення суду вбачається, що при обчисленні середньої заробітної плати суд помилково здійснив розрахунок, виходячи з виплат позивачу за грудень 2016 року та січень 2017 року, замість січень та лютий 2017 року.

Апеляційний суд вважає, що зазначена обставина є підставою для зміни судового рішення, оскільки розрахунок повинен здійснюватися за січень лютий 2017 року : (11874,88 гривень + 11086,58 гривень) : 2 = 11480,73 гривень, а не в розмірі 11500 гривень, як розрахував суд першої інстанції.

В зв»язку з неправильним розрахунком середнього заробітку, сума вихідної допомоги також підлягає перерахунку 11480,73 Х 3=34442,19 гривень.

Оскільки судом першої інстанції сума в розмірі 34500 гривень була розрахована неправильно, то у відповідності до ч.1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

В частині стягнутої судом моральної шкоди апеляційний суд приходить до наступного.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про доведеність спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки судом встановлено, що дійсно мале місце порушення прав позивача на отримання одноразової допомоги при звільненні. Таке порушення тривало з 15.03.2017 року та, безумовно, як встановив суд першої інстанції, призвело до душевних страждань позивача, оскільки змусило докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, а саме тривалість та характер порушення прав позивача, тяжкість і істотність вимушених змін у житті та зусиль, вжитих для відновлення порушених прав та визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у 2500 гривень.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга в частині стягнутої моральної шкоди також не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги зі зміною рішення суду в частині розміру стягнутої вихідної допомоги при звільненні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_1 «Донбасу» задовольнити частково, рішення Добропільського міськрайонного суду від 13 вересня 2017 року змінити в частині розміру стягнутої вихідної допомоги при звільненні.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_1 «Донбасу» на користь ОСОБА_2 вихідну допомоги при звільненні в розмірі 34442 (тридцять чотири тисячі чотириста сорок дві) гривні 19 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови складений 17 січня 2018 року.

Головуючий: