Справа № 442/4441/18 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/270/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 серпня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 по 3000.00 гривень на кожного щомісячно до досягнення ними повноліття,а також про стягнення аліментів на її користь в розмірі 2000 гривень, щомісячно, до досягнення донькою трьох років.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, вирішено стягувати з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_3) в користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, жительки АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) аліменти на утримання:

- сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 972 (дев'ятсот сімдесят дві) гривні 00 копійок щомісячно;

-дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 779 (сімсот сімдесят дев'ять) гривень 50 копійок щомісячно.

Стягнення аліментів на утримання дітей розпочати з 10.07.2018 року в до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_3) в користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, жительки АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) аліменти на її утримання в розмірі 1000 (одну тисячу) гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 704,80 гривень судового збору.

Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував всіх обставин справи, а саме те, що у власності відповідача перебуває дорогий автомобіль марки КІА Sportage, 2013 року випуску, ринкова вартість якого складає 420 000 гривень, що підтверджується копією технічного паспорта. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції, безпідставно не врахував, що відповідач орендує торгове місце на ринку в м. Дрогобич, займається підприємницькою діяльністю та отримує значний дохід у зв'язку із чим у суду не було підстав призначати мінімальний розмір аліментів на дітей. З наведених вище підстав апелянт просить рішення суду змінити та викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,в користь ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно».

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Оскільки рішення суду оскаржується ОСОБА_2 лише в частині розміру стягнення аліментів на утримання дітей, його законність та обґрунтованість в іншій частині позовних вимог судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та визначаючи розмір стягуваних аліментів в сумі 779,50 грн. на дочку ОСОБА_5 та 972,00 грн. на сина, ОСОБА_4, щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що такі суми відповідатимуть інтересам дитини, з врахуванням віку та матеріальних потреб, матеріальних можливостей відповідача, а також те, що доходи з відрахуванням вищезгаданих витрат (аліментів на утримання дитини) повинні забезпечити їм прожитковий мінімум, визначений державою.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов'язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Законом України №2037-У111 від 17.05.2017 року внесено доповнення до статті 182 СК України, яку доповнено пунктом 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; та пунктом 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Вищезгаданим законом внесено зміни до ч.2 ст. 182 СК України і встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, чинне законодавство передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають в шлюбі від 07.05.2009 року, який зареєстрований у Рихтицькій сільській раді Дрогобицького району, актовий запис №05, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 07.05.2009 року.

Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 11.11.2009 року та дочка, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 28.1.2017 року.

Судом також встановлено, що діти сторін проживають разом з матір'ю, що відповідачем не заперечувалося.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки коштів на утримання дітей з врахуванням того, що судом першої інстанції встановлено, що він проживає окремо, їх діти проживають разом із матір'ю та знаходяться на її повному матеріальному утриманні.

Обгрунтовано встановивши наявність потреби у матеріальній допомозі та вказавши на обов'язок позивачки разом з відповідачем утримувати дітей, суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру коштів на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 972 (дев'ятсот сімдесят дві) гривні 00 копійок щомісячно та дочки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 779 (сімсот сімдесят дев'ять) гривень 50 копійок щомісячно.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи щодо дійсного матеріального стану відповідача, що має важливе значення для визначення розміру аліментів і повинно враховуватися при визначенні розміру аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з договору про надання в оренду торгового місця та послуг на території КП «Дрогобицький ринок» від 28.12.2010 року, укладеного між КП «Дрогобицький ринок» та приватним підприємцем ОСОБА_3, останній бере в строкове платне користування торгове місце по вул. П.Орлика, площадка №3 ряд 2 №26, загальною площею 9 кв.м.

Крім того, ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки КІА Sportage, 2013 року випуску, тип- загальний легковий універсал-В, д.н.з. НОМЕР_2, придбаний ним у 2017 році, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7.

Відтак, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, колегія суддів за вищенаведених обставин, враховуючи у сукупності досліджені докази, зокрема, докази на підтвердження наявності у відповідача можливостей сплачувати аліменти у більшому розмірі, виходячи з принципу справедливості та розумності, а також обов'язку обох батьків приймати участь в матеріальному утриманні своїх дітей, приходить до висновку про збільшення розміру коштів, що підлягають стягненню на утримання дітей, а саме, по 1500.00 гривень на кожну дитину.

Визначаючи розмір аліментів у такому розмірі, колегією суддів враховується розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, та обов'язок обох батьків забезпечити необхідний прожитковий мінімум для дітей.

Оскільки аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов'язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а тому з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитину, потреб дитини, зважаючи на обов'язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, враховуючи матеріальний стан відповідача, те, що на його утриманні немає інших дітей, непрацездатних батьків, тощо, колегія суддів вважає, що стягнення з відповідача аліментів у розмірі по 1500.00 грн. на кожну дитину забезпечить найбільш необхідні потреби дітей, належні умови їх проживання, і при цьому, на думку колегії суддів, діти сторін будуть захищеними та будуть отримувати матеріальне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частина 1 ст. 376 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків , викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню або незастосування закону, який підлягає застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи передбачені ч.1 ст. 376 ЦПК України підстави для зміни судового рішення, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 коштів на утримання дітей, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід змінити, збільшивши розмір цих коштів, і стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, кошти на утримання дітей, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 1500.00 грн. на кожну дитину, щомімсячно. В решті оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 серпня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 коштів на утримання дітей, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінити, збільшивши розмір цих коштів.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2, кошти на утримання дітей, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 1500.00 грн. на кожну дитину.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17.12.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.