АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/214/17 Головуючий у 1 інстанції: Гончарук В.П.
Провадження № 22-ц/796/3379/2018 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання укладеним типового договору про постачання електроенергії,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») про визнання укладеним типового договору про постачання електроенергії. Зазначив, що він є власником нежитлового приміщення загальною площею 29,4 кв.м., розташованого на 8-му поверсі у житлово-офісно-торгового комплексі з вбудовано-прибудованими приміщеннями офісів, торгівлі вбудованими приміщеннями спортивно-оздоровчого призначення та прибудованими паркінгами, за адресою: АДРЕСА_1. Як власник приміщення він неодноразово звертався до ПАТ «Київенерго» з заявами про укладення договору про постачання електричної енергії, але вони не були прийняті. Для підключення до електричних мереж ПАТ «Київенерго» вимагає його звернення до замовника будівництва ТОВ «ТРК «МЕГА-СІТІ» для виділення потужностей для струмоприймачів приміщення. ОСОБА_2 просить визнати укладеним між ним та ПАТ «Київенерго» договір про постачання електричної енергії до приміщення №1, групи приміщень 8000 у житлово-офісно-торговому комплексі з вбудовано-прибудованими приміщеннями офісів, торгівлі вбудованими приміщеннями спортивно-оздоровчого призначення та прибудованими паркінгами, за адресою: АДРЕСА_1, за типовою формою договору про постачання електричної енергії затвердженої правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ України від 31 липня 1996 року № 28.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог через невірно обраний спосіб захисту права. ПАТ «Київенерго» безпідставно відмовило у укладенні з ним договору про постачання електричної енергії, вимагаючи надання технічної документації для приєднання електроустановок. В належному йому приміщенні наявне електропостачання та до нього змонтована електрична мережа. Відповідач не має правових підстав вимагати надання технічної документації для приєднання електроустановок та в подальшому вимагати платежу для будівництва електричної мережі, оскільки ці роботи вже фактично виконані та оплачені забудовником, електрична мережа проведена до приміщення та приєднана.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання представник ПАТ "Київенерго" не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення № 1, групи приміщень № 8000 загальною площею 29,4 кв.м., яке розташоване на 8-му поверсі ужитлово-офісно-торговому комплексі з вбудовано-прибудованими приміщеннями офісів, торгівлі вбудованими приміщеннями спортивно-оздоровчого призначення та прибудованими паркінгами, за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно вказаного витягу реєстрація права власності на вказане приміщення за ОСОБА_2 була проведена на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2013 року (а. с. 28).

За даними технічного паспорта зазначене нежиле приміщення вбудоване в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 33-36).

25 грудня 2015 року та 20 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Київенерго» із заявою про укладення з ним договору про постачання електричної енергії за типовою формою (а.с. 38, 40).

16 вересня 2016 року ПАТ «Київенерго» повідомило ОСОБА_2 про відсутність можливості укладення договору електропостачання приміщення № 1, групи приміщень № 8000 загальною площею 29,4 кв.м., на восьмому поверсі, за адресою: АДРЕСА_1, оскільки Технічне рішення з робочого проекту електропостачання не містить інформації щодо дозволеної потужності струмоприймачів, живлячого кабелю та комерційного лічильника зокрема на приміщення, про яке йдеться та на інші нежитлові приміщення взагалі. Для укладання договору про постачання електричної енергії за наведеною адресою ОСОБА_2 необхідно попередньо врегулювати питання стосовно приєднання електроустановки до електричних мереж. ОСОБА_2 запропонувало звернутися до замовника будівництва TOB «ТРК «МЕГА-СІТІ» для виділення потужності для струмоприймачів приміщення.

Відмовляючи в задоволенні позовуОСОБА_2 про визнання укладеним договору про постачання електричної енергії за типовою формою договору, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки, відповідно до абз. 2 ч. З ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією (ПКЕЕ), затвердженими Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики (НКРЕ) від 31 липня 1996 року №28 та Правилами приєднання електроустановок до електричних мереж (ППЕЕМ), затвердженими постановою НКРЕ від 17 січня 2013 року №32.

Відповідно до п. 5.1. ПКЕЕ визначено, що договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Пунктом 5.2. ПКЕЕ визначено, що при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору, до є Додатком 3до Правил.

Умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, за наявності обставин споживач має право вимагати визнання договору на постачання електричної енергії укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії..

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 2 ст. 5 ЦПК України визначено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд першої інстанції на вказані положення уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 з тих підстав, що ним невірно обрано спосіб захисту своїх прав. При цьому, суд не перевірив доводів позивача по суті заявлених вимог.

Допущена судом помилка підлягає виправленню апеляційним судом.

Судом встановлено, що нежитлове приміщення № 1, групи приміщень № 8000 загальною площею 29,4 кв.м. належитьОСОБА_2 та знаходиться у складі торгівельно-офісного комплексу за адресою: АДРЕСА_1.

30 грудня 2015 року ПАТ «Київенерго» повідомило ОСОБА_2 про те, що електропостачання комплексу передбачалося від розподільчих мереж 0,4 кВ ТП7829 відповідно до Технічного рішення №168111/І пуск компл від 25 січня 2013 року, замовником якого є ТОВ «Укоінвестбуд». ТОВ «Укоінвестбуд» не виконало роботи згідно зазначеного Технічного рішення, електроустановки зовнішнього електрозабезпечення в експлуатацію не введено. Для можливості вирішення питання про приєднання приміщення до електричних мереж, ПАТ «Київенерго» запропонувало звернутися до ТОВ «Укоінвестбуд» для прискорення виконання робіт. Також ПАТ «Київенерго» зазначило, що проектною документацією на електропостачання будівництва житлово-офісно-торговельного комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями (І пусковий комплекс) не було передбачено схеми електропостачання приміщенняОСОБА_2 та організації для нього обліку електричної енергії. У разі, якщо Технічне рішення не буде відкореговане, СВП «Київські електричні мережі» можуть розглянути питання приєднання об'єкта у відповідності до ППЕЕМ.

Відповідно до листа від 16 вересня 2016 року ПАТ «Київенерго» повідомило ОСОБА_2 про те, що електропостачання житлово-офісно-торговельного комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями (І пусковий комплекс), до якого входить приміщення № 1, групи приміщень № 8000 загальною площею 29,4 кв.м., на восьмому поверсі, за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється відповідно до Договору про постачання електричної енергії, укладеного між ПАТ «Київенерго» та балансоутримувачем TOB «ТРК «МЕГА-СІТІ» на підставі Технічного рішення з робочого проекту електропостачання.

Зазначене Технічне рішення не містить інформації щодо дозволеної потужності струмоприймачів, живлячого кабелю та комерційного лічильника зокрема на приміщення, про яке йдеться та на інші нежитлові приміщення взагалі.

Для укладання договору про постачання електричної енергії за наведеною адресою ОСОБА_2 необхідно попередньо врегулювати питання стосовно приєднання електроустановки до електричних мереж.

ПАТ «Київенерго» вказало, що згідно з п. 1.5. ППЕЕМ суб'єкт господарювання має право за зверненням замовника погодити приєднання його електроустановок до власних технологічних електричних мереж у рахунок зменшення дозволеної потужності за договором про постачання електричної енергії або в межах резерву потужності існуючих трансформаторів та пропускної спроможності електричних мереж цього суб'єкта у відповідний період доби.

Для можливості приєднання вбудованих нежитлових приміщень до електричних мереж (головних розподільчих щитів) житлових (нежитлових) будівель клієнту необхідно отримати попереднє погодження балансоутримувача цих мереж. Зазначене приєднання можливе за рахунок зменшення дозволеної потужності, визначеної договором про постачання електричної енергії за адресою об'єкта, до якого планується приєднання. У разі наявності резерву потужності у мережах живлення житлового будинку таке приєднання і буде запропоновано замовнику Товариством.

Відтак, ПАТ «Київенерго» запропонувало позивачу звернутися до замовника будівництва TOB «ТРК «МЕГА-СІТІ» для виділення потужності для струмоприймачів належного йому приміщення за адресою: АДРЕСА_1., а також вказало, що воно не заперечує щодо укладення договору про постачання електричної енергії об'єкта можливе після виконання вказаних умов.

Заявляючи вимоги, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідно до ст. 24 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що енергопостачальник, який здійснює постачання електричної енергії на закріпленій території, не має права відмовити замовнику (споживачу), електроустановки якого розташовані на такій території, в укладенні договору про постачання електричної енергії (договору про користування електричною енергією) за умови, що нова електроустановка замовника приєднана.

На підтвердження того, що електроустановка в належному йому приміщенні приєднана до мережі, позивач послався на копію акту прийому-передачі приміщення до договору №1614/К від 16 серпня 2006 року пайової участі у фінансуванні будівництва за адресою: вул. АДРЕСА_1, у Дніпровському районі м. Києва від 01 липня 2010 року, в якому зазначено, що приміщення приєднане до мережі енергопостачання (а. с. 27).

Разом з тим, вказаний акт не є належним та допустимим доказом приєднання приміщення до електричної мережі згідно ППЕЕМ. Даний акт був складений між ОСОБА_2 та ТОВ «Укоінвестбуд» без участі ПАТ «Київенерго» чи його структурних підрозділів .

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Київенерго» було укладено договір про постачання електричної енергії від 2 квітня 2013 року житлово-офісно-торговельного комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1, із ТОВ «ТРК «МЕГА-СІТІ». 06 квітня 2017 року між ПАТ «Київенерго» , TOB «ТРК «МЕГА-СІТІ» та ТОВ «ДІМ-СЕРВІС 19» було укладено додаткову угоду №1 до вказаного договору, згідно з якою TOB «ТРК «МЕГА-СІТІ» передало права споживача за договором про постачання електричної енергії ТОВ «ДІМ-СЕРВІС 19».

ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження того, що проектною документацією на електропостачання будівництва житлово-офісно-торговельного комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, передбачено схеми електропостачання належного йому приміщення, та не було спростовано обставини, викладені в листах ПАТ «Київенерго».

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до TOB «ТРК «МЕГА-СІТІ» або ТОВ «ДІМ-СЕРВІС 19» для виділення потужності для струмоприймачів належного йому приміщення.

З урахуванням викладеного підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відсутні.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 з вищенаведених підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання укладеним типового договору про постачання електроенергії.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06квітня 2018 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

ОСОБА_3