Провадження №22-ц/772/81/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач :Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2018 рокуСправа № 148/1236/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Судді-доповідача: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2017 року (головуючий суддя Саламаха О.В.), ухваленого в приміщенні Тульчинського районного суду Вінницької області, -

в с т а н о в и в :

В липні 2017 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17 лютого 2014 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач надав свою згоду на те, що ліміт встановлюється за рішенням банку і надає право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов договору ОСОБА_3 зобов'язаний погашати заборгованість за кредитним договором, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором, а у разі невиконання покладених на нього зобов'язань, за вимогою банку виконати їх, з поверненням кредиту і оплатою винагороди банку. У випадку прострочення виконання зобов'язання більше як на 30 днів, відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. В позові зазначено, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а тому просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором на загальну суму 14 822,93 грн..

Заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, мотивовану тим, що судом першої інстанції не прийнято до уваги надані письмові докази, зокрема анкету-заяву, в якій відповідач висловив свою згоду на укладення договору та погодився з умовами договору, запропонованими банком, а тому просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем не доведено наявності укладеного між сторонами договору, оскільки в анкеті-заяві відсутні будь-які відомості щодо розміру кредитного ліміту, волевиявлення відповідача щодо його отримання, відсоткової ставки, виду, номеру та строку дії платіжної картки.

Однак погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому суд апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 17 лютого 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Факт укладення між сторонами кредитного договору підтверджується підписаною відповідачем заявою, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає договір між нею та Банком.

З матеріалів справи видно, що на виконання умов договору, позивач надав

ОСОБА_3 передбачені договором кошти, однак відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту в повній мірі не виконав, що призвело до виникнення заборгованості.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 18 червня 2017 року заборгованість становить 14 822,93 грн., з них: 648,43 грн. - заборгованість за кредитом; 10 201,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 791,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 682,04 грн. - штраф (процентна складова).

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки наявність між банком та ОСОБА_3 кредитних відносин позивач, окрім іншого, підтверджував розрахунком заборгованості за договором від 18 червня 2017 року, в якій відображено дії щодо зняття готівкових коштів та погашення боргу за договором, при цьому відхиляючи вказаний документ як доказ, суд першої інстанції послався на те, що з указаної виписки неможливо перевірити правильність розрахунків і розмір боргу нарахованого позивачем.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідач укладення, чи не укладення кредитного договору не оспорював, а з розрахунку кредитної заборгованості слідує, що позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами.

Згідно із ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вимогами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт; підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком.

Вимогами ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Звернувшись в суд, позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та процентам за користування кредитом, а також стягнення пені та комісії і штрафів.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року визначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Суд вважає, що в даному випадку стягнення з відповідача на користь банку штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн. та пені і комісії в сумі 2 791,00 грн. є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення не допускається, а також згідно ст. 549 ЦК України штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у наданому позивачем розрахунку заборгованість за пенею відсутня, а зазначено зокрема нараховану комісію в розмірі 2 791,00 грн., тоді як у позові заявлено вимогу про стягнення заборгованості за пенею та комісією у вказаному розмірі, тобто фактично окремий детальний розрахунок пені відсутній, а також законодавством не передбачено такого виду цивільно-правової відповідальності як комісія, оскільки це є лише платою за послуги банку.

Відповідно до ч. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, яке не ґрунтується на вимогах закону підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 11 531,93 грн., з яких: 648,43 грн. - заборгованість за кредитом; 10 201,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 682,04 грн. - штраф (процентна складова), а також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» мають бути стягнуті витрати, які сторона сплатила, а саме судовий збір в розмірі 1 248,00 грн. за подачу позовної заяви, а також судовий збір в розмірі 1 372,80 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 лютого 2014 року в сумі 11 531,93 грн., з яких: 648,43 грн. - заборгованість за кредитом; 10 201,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом та 682,04 грн. - штраф (процентна складова).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1 248,00 грн. за подачу позовної заяви, а також судовий збір в розмірі 1 372,80 грн. за подачу апеляційної скарги.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ С.Г. Копаничук

Згідно з оригіналом:

Суддя-доповідач В.В. Оніщук