Справа №359/4524/17
РІШЕННЯ

Іменем України

04 січня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради Київської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та за позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_3 За час свого життя дід склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачу - ОСОБА_1, яка після укладення шлюбу 26 червня 2010 року з ОСОБА_5 змінила своє прізвище на «ОСОБА_1». Баба позивача, ОСОБА_6, в свою чергу, 05 липня 1994 року також склала заповіт, яким належну їй ? частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташовується в АДРЕСА_1, заповіла сину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. У встановлений шестимісячний строк матір позивача ОСОБА_7, діючи в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_1, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, в отриманні свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок матері позивача було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. Тому позивач просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частку домоволодіння, що розташовується в АДРЕСА_1.

В ході розгляду цивільної справи третя особа ОСОБА_2 пред'явив позов до ОСОБА_1, який обґрунтував тим, що у 1997 та 2001 роках померли його батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Крім нього у батьків був інший син - рідний брат ОСОБА_2 - ОСОБА_8, який помер у 1998 році. В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 є дочкою брата ОСОБА_8 За життя батьки побудували в АДРЕСА_1 житловий будинок. 05 липня 1994 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Смірновою Т.Ю., яким на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_2 належну їй ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1. Інша ? частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель була заповідана ОСОБА_1 На час смерті батька ОСОБА_6 проживала разом з ним, перебувала на пенсії, а також як до так і після його смерті управляла та володіла всім домоволодінням та господарськими будівлями. Зважаючи на те, що після смерті ОСОБА_3 залишилось три спадкоємці першої черги за законом: матір позивача, його брат та він особисто. При цьому, матері належала обов'язкова частка у спадщині. Саме тому ОСОБА_6 успадкувала 2/9 частки домоволодіння, а після її смерті вказану частку домоволодіння успадкував ОСОБА_2 Тому ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 на 11/18 частку житлового будинку «А-1» загальною площею 52,8 кв.м. з верандою «а» площею 10,0 кв.м., житлового будинку «А-1» загальною площею 32,9 кв.м. з верандою «а1» площею 9,8 кв.м., з відповідними надвірними будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_10 підтримав первісний позов та просив суд його задовольнити у повному обсязі. В свою чергу, заперечував проти задоволення зустрічного позову.

Представник відповідача ОСОБА_11 направила до суду заяву, якою просила розглянути справу без участі представника Бориспільської міської ради та при вирішенні справи поклалась на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_12 підтримали зустрічний позов та просили суд його задовольнити. При цьому, вказали на те, що позовні вимоги за первісним позовом порушують права ОСОБА_2 в частині щодо розподілу часток в праві власності на спірне домоволодіння.

Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 Це підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на його ім'я, НОМЕР_1 (а.с.14).

За час свого життя, а саме: 04 листопада 1994 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Смірновою Т.Ю., зареєстрований в реєстрі за №6000, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, що буде йому належати на день смерті, заповів онуці ОСОБА_1 (а.с.17-18).

З копії свідоцтва про шлюб (а.с.12) вбачається ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу 26 червня 2010 року з ОСОБА_5 змінила своє дошлюбне прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» (а.с.12).

Судом також встановлено, що ОСОБА_6, яка є бабою позивача за первісним позовом, також 05 липня 1994 року склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: належну їй ? частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташовується в АДРЕСА_1, заповіла сину ОСОБА_2 (а.с.19-20).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого на її ім'я, НОМЕР_2 (а.с.15).

У відповідності до положення п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно з ч.1 ст.534 ЦК Української РСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За життя ОСОБА_3 та ОСОБА_6 побудували житловий будинок по АДРЕСА_1 Вказана обставина підтверджується відповідними записами в будинковій книзі для прописки громадян (а.с.35-41), архівною випискою протоколу засідання виконкому Бориспільської міської ради депутатів трудящих від 08 січня 1963 року №1 про надання дозволу на продовження терміну будівництва будинку ОСОБА_3 (а.с.33).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з положенням ч.1 ст.553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

З копії спадкової справи №29/1998, заведеної Бориспільською міською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3, вбачається, що ОСОБА_7, діючи від імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_1, подала заяву про прийняття спадщини в межах встановленого шестимісячного строку (а.с.94). Таким чином ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3

Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Про що отримала від державного нотаріуса Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_13 постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 квітня 2017 року (а.с.112).

В свою чергу, з копії спадкової справи №225/2012, заведеної Бориспільською міською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6, вбачається, що ОСОБА_2 також прийняв спадщину, яка залишилась після смерті його матері ОСОБА_6 (а.с.78).

Зважаючи на це, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як спадкоємці за заповітом прийняли спадщину, як складається по ? частині домоволодіння, що розташовуються в АДРЕСА_1

Разом з цим, відповідно до ст.535 ЦК Української РСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Враховуючи ту обставину, що на час смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, його дружина ОСОБА_6 була непрацездатною за віком та перебувала на обліку в УПФ м. Бориспіль, зокрема з 21 травня 1990 року отримувала пенсію за віком (а.с.137).

Крім цього, ОСОБА_6, проживаючи та будучи зареєстрованою у спадковому будинку, фактично прийняла належну їй обов'язкову частку у спадщині, яка склала 2/3 частки від 1/3 частки. Оскільки, після смерті ОСОБА_3 залишилось троє спадкоємців за законом, а саме: дружина спадкодавця - ОСОБА_6, та сини спадкодавця: ОСОБА_2 та ОСОБА_8 Тому розмір обов'язкової частки у спадщині ОСОБА_6 складає 2/9 частки спірного домоволодіння (1/3 ? 2/3).

З огляду на це, суд вважає, що розмір часток спадкоємців у праві власності на спірне домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, становить за ОСОБА_1 - 7/18 часток житлового будинку та за ОСОБА_2 - 11/18 часток.

Крім цього, судом встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 був побудований у 1964 році та власником зазначено ОСОБА_3 (а.с.23-32).

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 .

Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов'язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавця - ОСОБА_3 виникло право власності на вказаний будинок.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Проте, оформити своє право на спадщину не можуть у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів.

Тому суд, вважає за допустиме визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на 7/18 часток житлового будинку «А-1» площею 52, 8 кв.м., з верандою «а» площею 10,0 кв.м., житлового будинку «А-1», площею 32,9 кв.м, з верандою «а1» площею 9,8 кв.м., сараю «Б» площею 5,69 кв.м. з відповідними надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 11/18 часток житлового будинку «А-1» площею 52, 8 кв.м., з верандою «а» площею 10,0 кв.м., житлового будинку «А-1», площею 32,9 кв.м, з верандою «а1» площею 9,8 кв.м., сараю «Б» площею 5,69 кв.м. з відповідними надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.534, ст.535, ч.1 та ч.2 ст.549, ч.1 ст.553 ЦК Української РСР, абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, ч.3 та ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті діда ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на 7/18 часток житлового будинку «А-1» площею 52, 8 кв.м., з верандою «а» площею 10,0 кв.м., житлового будинку «А-1», площею 32,9 кв.м, з верандою «а1» площею 9,8 кв.м., сараю «Б» площею 5,69 кв.м. з відповідними надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на 11/18 часток житлового будинку «А-1» площею 52, 8 кв.м., з верандою «а» площею 10,0 кв.м., житлового будинку «А-1», площею 32,9 кв.м, з верандою «а1» площею 9,8 кв.м., сараю «Б» площею 5,69 кв.м. з відповідними надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 15 січня 2018 року.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський