Єдиний унікальний номер 225/6813/17 Номер провадження 22-ц/4804/27/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Будулуци М.С.,

суддів: Космачевської Т.В., Санікової О.С.,

за участю секретаря судового засідання: Самойленко Г.В.,

прокурора Заварзіна Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут Донецької області цивільну справу № 225/6813/17 за апеляційною скаргою Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, Управління Державної казначейської служби України в місті Торецьку Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди (справа № 225/6813/17, суддя Челюбєєв Є.В., повний текст рішення виготовлений 14 червня 2018 року), -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовною заявою про відшкодування шкоди, обґрунтовуючи його наступним.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 22 березня 2016 року з ОСОБА_2 на його користь стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 38 962 грн. з урахуванням 3 % річних і інфляційних нарахувань та судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп., на підставі якого позивачу був виданий виконавчий лист № 2/225/115/2016.

В квітні 2016 року старшим державним виконавцем Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (надалі - відділ ДВС, Торецький МВ ДВС) було відкрито виконавче провадження та проведені виконавчі дії. В наступному, старший державний виконавець відділу ДВС виніс постанову про повернення ОСОБА_1 виконавчого листа. Вказану постанову державного виконавця Новіков В.Л. оскаржив в судовому порядку.

Через неприйняття державним виконавцем необхідних дій, спрямованих на виконання рішення суду, ОСОБА_1 зазнав сильні душевні страждання та хвилювання, внаслідок чого у нього погіршилося самопочуття та він відчував стрес. Завдану моральну шкоду він оцінив в розмірі 12 000 грн. Через несвоєчасне виконання рішення суду йому завдано матеріальну шкоду, розмір якої, за підрахунками позивача, складає 8 645 грн.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2017 року постанову старшого державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві було скасовано та зобов'язано відновити виконавче провадження, яке в листопаді 2017 року й було відновлено.

На час звернення до суду з вказаним позовом, судове рішення про стягнення коштів з ОСОБА_2 не виконано.

Посилаючись на ст.ст. 6, 13, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 56 Конституції України, ст.ст. 22, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України і норми Законів України «Про виконавче провадження» та «Про державну виконавчу службу», ОСОБА_1 просив задовольнити позов, стягнувши з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою 3504030, на його користь 8 645 грн. у рахунок відшкодування майнової шкоди та 12 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірної бездіяльності Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою 3504030.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився Торецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області (далі - Торецький МВ ДВС) та подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позову ОСОБА_1

В апеляційній скарзі він зазначив, що ствердження позивача про заподіяння йому моральної шкоди є безпідставні та необґрунтовані.

15 квітня 2016 року на адресу Торецького МВ ДВС надійшла заява від ОСОБА_1 про прийняття до виконання виконавчого листа №2/225/115/2016, виданого Дзержинським міським судом Донецької області 04 квітня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 39 449 грн. 20 коп.

Державним виконавцем були здійснені всі можливі заходи для розшуку боржника та його майна, однак вони не дали результатів.

Через відсутність у виконавчому провадженні достатніх даних боржника, а саме, - відсутність дати народження та РНОКПП боржника, державний виконавець не мав можливості звернутися до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника у виїзді за межі України та про його розшук.

При повторному проведенні виконавчих дій у 2017 - 2018 роках, державний виконавець звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області для оголошення боржника ОСОБА_2 у розшук.

Також відповідач зазначив, що ОСОБА_1 не надав жодних доказів спричинення йому моральної шкоди у визначеному ним розмірі.

Окрім цього, відповідач вказав, що позивач ОСОБА_1 посилався в позові на Закони України «Про Державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження», що втратили чинність.

30 листопада 2018 року до апеляційного суду надійшли пояснення начальника Торецького МВ ДВС до апеляційної скарги, в якому відповідач підтримав свою апеляційну скаргу, та просив ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 169).

Представники відповідачів - Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління в Донецькій області, Управління Державної казначейської служби України в місті Торецьку Донецької області, Державної казначейської служби України в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, але про час та місце розгляду справи повідомлені повісткою про виклик до суду (а.с. 178, 178, 182). Начальник Торецького МВ ДВС в листі від 14 грудня 2018 року за вих. 14.15-5-33584 просив розглянути апеляційну скаргу без участі їх представника (а.с. 188-189).

Позивач в судове засідання апеляційного суду не з'явився, але про дату, час і місце розгляду справи повідомлений повісткою про виклик до суду (а.с. 180).

Прокурор Заварзін Д.Д. в засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав та просив скаргу задовольнити.

Апеляційний суд вважав можливим розглянути справу за відсутності позивача та представників відповідачів, оскільки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., суд першої інстанції посилався на те, що наявність бездіяльності та неправомірних дій старшого державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області під час виконання рішення суду, доведена та підтверджена належними у справі доказами, зокрема ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2017 року.

При вирішенні справи суд посилався на вимоги ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України та інші норми законодавства.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 сторонами не оскаржується і в цій частині апеляційним судом не переглядається.

З розміром стягнення моральної шкоди, який визначено судом першої інстанції та підлягає стягненню на користь позивача, апеляційний суд не погоджується.

Судом першої інстанції встановлені наступні неоспорені обставини.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 22 березня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнута заборгованість за договором позики в сумі 38 962 грн. з урахуванням 3 % річних і інфляційних нарахувань та судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.

На підставі рішення суду позивачу виданий виконавчий лист № 2/225/115/2016 від 22 березня 2016 року, який переданий до Торецького МВ ДВС на примусове виконання.

15 квітня 2016 року старшим державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 50866519, копія якої надіслана сторонам для відома.

Згідно наявної інформації, державним виконавцем при виконанні вказаного виконавчого документа проведено низьку дій, направлених на виконання рішення суду, а саме: здійснено неодноразові запити з метою встановлення майнового стану боржника, наявності рахунків у фінансових установах, встановлення джерел доходу боржника, отримання іншої інформації, що має суттєве значення при виконанні рішення, складено акти за місцем реєстрації боржника тощо.

24 листопада 2016 року старшим державним виконавцем на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, копія якої надіслана сторонам виконавчого провадження для відома, а стягувачу - разом з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, вказану постанову старшого державного виконавця позивачем ОСОБА_1 оскаржено до суду.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2017 року дії старшого державного виконавця визнані неправомірними, постанова про повернення виконавчого листа стягувачеві скасована та зобов'язано відновити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого 04 квітня 2016 року Дзержинським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в сумі 38 962 грн. з урахуванням 3 % річних і інфляційних нарахувань та судового збору в розмірі 487,20 грн.

01 листопада 2017 року старшим державним виконавцем, на підставі цієї ухвали, винесена постанова про відновлення виконавчого провадження, копії якої надіслані сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

На час ухвалення оскаржуваного судового рішення, рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 22 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики не виконано.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що бездіяльністю та неправомірними діями старшого державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління в Донецькій області щодо виконання судового рішення йому завдано моральну шкоду, яка полягала в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття .

Так, згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Ст.1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

В пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 роз'яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції України, судам слід мати на увазі, то при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевою самоврядування.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган мас бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд мас притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України (абзац 2 п.10-1 постанови Пленуму ВСУ № 4).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зазначений правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Оскільки ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 07 лютого 2017 року встановлена бездіяльність старшого державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області щодо виконання судового рішення про стягнення заборгованості, та постанову старшого державного виконавця від 24 листопада 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві скасовано, апеляційний суд вважає доведеними обставини наявності душевних страждань, яких ОСОБА_1 зазнав внаслідок бездіяльності старшого державного виконавця та незаконного повернення ним виконавчого листа стягувачу.

Враховуючи обставини заподіяння шкоди, характер і ступень страждань позивача, апеляційний суд приходить до висновку про те, що у зв'язку з бездіяльністю головного державного виконавця та незаконним поверненням виконавчого документа, позивачу було заподіяно моральну шкоду.

Суд вважає, правильним висновок суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: ст. 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 ЦК України та ч.2 ст. 25 Бюджетного кодексу України.

Разом з тим, апеляційний вважає недоведеними вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в іншому розмірі, оскільки вони є неспівмірними між неправомірними діями старшого державного виконавця та заподіяною ОСОБА_1 моральною шкодою.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як свідчить тлумачення статей 23, 1173 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

А відтак, визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, яка заподіяна позивачу ОСОБА_1, апеляційний суд виходить з співмірності між бездіяльністю старшого державного виконавця Торецького МВ ДВС щодо виконання судового рішення та заподіяною стягувачу моральною шкодою, а, враховуючи вимоги розумності та справедливості, вважає, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, в розмірі 1 000 грн.

Суд першої інстанції вищевказаних обставин в повній мірі не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., а тому рішення суду підлягає зміні - зменшенню розміру стягнення моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 до 1 000 грн.

Виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною Казначейською службою України у відповідності до вимог Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 03 серпня 2011 року № 845.

Пунктом 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно з п.п. 41, 42 Порядку, орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної:

- фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування;

- органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності.

У разі здійснення безспірного списання коштів місцевих бюджетів згідно з пунктом 41 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Здійснюючи в межах своїх повноважень контроль за дотриманням бюджетного законодавства учасниками бюджетного процесу, Казначейство України, відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів.

Функціями Казначейства, водночас, є забезпечення казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснення Казначейством безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (Положення, затверджене КМ України від 15 квітня 2015 року № 215; статей 25, 43 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов'язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади.

Такими органами у цій справі є Торецький міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області (дії державного виконавця, якого призвели до завдання шкоди позивачу) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства, є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету) .

Таким чином, апеляційний суд вважає, що кошти на відшкодування моральної шкоди позивачу потрібно стягнути з Державного бюджету України.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга Торецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області підлягає задоволенню частково, а рішення суду щодо стягнення розміру стягнення моральної шкоди - зміні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Торецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області задовольнити частково.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року в частині стягнення моральної шкоди змінити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб за кодом програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3504030.

В іншій частині рішення залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її складення.

Судді:

Повне судове рішення складено 22 грудня 2018 року.

Суддя Донецького

апеляційного суду М.С. Будулуца