Справа №597/1451/18
Провадження №2/597/456/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2018 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Дудяка С.В.

з участю секретаря Богдана В.М.

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Представник позивачів в позовній заяві та разом із позивачами в судовому засіданні просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_1, покликаючись на те, що відповідач будучи чоловіком позивачки ОСОБА_2 значиться зареєстрованим у її та позивачки ОСОБА_1 квартирі, однак з жовтня місяця 2015 року не проживає за місцем реєстрації. Даний факт створює позивачам незручності, унеможливлює скористатись правом на призначення житлової субсидії, порушує їх права як власників.

У зв'язку з цим, позивачі та їх представник просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду 10.12.2018 року про відкриття провадження у справі відповідачу надано строк для подання відзиву на даний позов та роз'яснено наслідки його неподання без поважних причин.

Відповідач відзиву на даний позов у визначений судом строк без поважних причин не подав, в судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, а, тому, справу слід розглянути заочно без його участі, так, як проти цього не заперечують позивачі.

Відповідно до ст.178 ч.6 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення позивачів, їх представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що справу слід вирішити за наявними матеріалами та задоволити позов, виходячи із наступного:

в судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1.

Вищевказане стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30.12.1993 року, двома свідоцтвами про право на спадщину за законом, серії НОМЕР_3 від 25.05.2004 року, серії НОМЕР_2 від 25.05.2004 року та свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_4 від 21.04.2009 року.

Факт реєстрації відповідача, як члена сім'ї, у належній позивачам квартирі стверджується будинковою книгою прописки громадян, що мешкають у квартирі АДРЕСА_1.

Згідно акту про фактичне не проживання складеного комісією у складі секретаря, заступника голови та депутата Товстенської селищної ради від 06.09.2018 року №11 відповідач ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживає з 2015 року.

Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Право власності складається з права володіння, користування і розпорядження, які є похідними і невід'ємними складовими права власності. Користуванням та володінням по відношенню до такого майна, як житлове приміщення, є в тому числі і право проживання в ньому.

Згідно ст.405 ЦК України та ст.156 ЖК УРСР член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК УРСР).

З наданих позивачами та їх представником доказів, встановлено, що відповідач дійсно з 2015 року не проживає у квартирі належній позивачам, тому даний позов слід задоволити та визнати відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Вирішуючи, відповідно до ст.141 ЦПК України, питання розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд вважає, що оскільки позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору при поданні позовної заяви до суду на підставі ст.5 ч.1 п.9 Закону України "Про судовий збір", судовий збір в розмірі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача ОСОБА_4 в дохід держави. Сплачений позивачкою ОСОБА_2 судовий збір при поданні позовної заяви до суду слід покласти на неї в понесеному розмірі, оскільки позивачка не клопоче про його стягнення в її користь з відповідача.

Керуючись ст.ст.72, 156 ЖК УРСР, ст.ст.16, 321, 391 ЦК України, ст.ст.10, 11, 76-81, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 в дохід держави 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судових витрат по справі.

Решту судових витрат по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення, або протягом 20 днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене позивачами протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Заліщицький районний суд Тернопільської області, а відповідачем протягом 30 днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повне судове рішення складено 24.12.2018 року.

Суддя

С. В. Дудяк