Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 404/9341/14-ц
№ провадження 22-ц/781/170/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кіселик С. А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23.01.2018 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого судді Кіселика С. А.,

суддів : Суровицької Л.В., Черненко В.В.,

за участі секретаря судового засідання Гончар В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Кропивницькому, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, за апеляційною скаргою ТОВ «Порше Лізинг Україна» на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

7 листопада 2014 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, штрафних санкцій та збитків за договором лізингу.

Позивач просив стягнути із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість та штрафні санкції за Договором фінансового лізингу № 00004209 від 11.01.2012 року в сумі 221464 грн. 17 коп. і вилучити у ОСОБА_2 автомобіль Volkswagen Polo, 2011 року виробництва, шасі № XW8ZZZ61ZCG008247, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передати його ТОВ «Порше Лізинг Україна».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.01.2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу № 00004209, згідно якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» зобовязалося передати ОСОБА_2 обєкт лізингу - транспортний засіб типу Volkswagen Polo Sedan, 2011 року виробництва, шасі № XW8ZZZ61ZCG008247, реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі за текстом Обєкт лізингу), а ОСОБА_2 зобовязалась прийняти Обєкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно з графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Позивач свої зобовязання за Договором виконав, а відповідач порушив умови договору і прострочив виплату лізингового платежу.

29 липня 2016 року ОСОБА_2І звернулась із зустрічним позовом до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним.

У зустрічному позові ОСОБА_2 зазначила, що договір фінансового лізингу із ТОВ «Порше Лізинг Україна» не укладала, не підписувала його і транспортний засіб не отримувала, а тому просила визнати договір фінансового лізингу № 00004209 від 11.01.2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 не дійсним.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 вересня 2017 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» в позові до ОСОБА_2 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 00004209 від 11.01.2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача звернувся із апеляційною скаргою і просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Порше Лізинг Україна» задовольнити, а у зустрічному позові відмовити.

В апеляційній скарзі представник позивачів зазначив, що судом неправильно надано оцінку доказам у справі. А саме тому, що з метою укладення договору фінансового лізингу позивачу були надані документи, що посвідчують особу ОСОБА_2, її майновий стан та нею заповнена анкета, транспортний засіб був переданий лізингоодержувачу і про це складено відповідний акт, до грудня 2013 року, тобто на протязі двох років, здійснювались оплати за вказаним договором лізингу.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення відповідача та її представника, перевіривши матеріали справи та наведені у скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до матеріалів справи , сторони перебувають у договірних правовідносинах і це підтверджується фактом укладення Договору про фінансовий лізинг №00004209 від 11.01.2012 року (а. с. 16-31). Позивач нібито згідно договору передав у розпорядження відповідача об'єкт лізингу -транспортний засіб типу Volkswagen Polo Sedan, 2011 року виробництва, шасі № XW8ZZZ61ZCG008247, реєстраційний номер НОМЕР_2, а відповідач нібито прийняв об'єкт лізингу і зобовязався сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів що становить невід'ємну частину Договору на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 20 480,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 5 120,00 доларів США.

ОСОБА_2 факт укладення договору фінансового лізингу та отримання транспортного засобу заперечила і звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання договору не дійсним.

Визнаючи позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та повернення обєкту лізингу безпідставним та необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає, а зустрічний позов доведеним і таким, що підлягає задоволенню повністю суд першої інстанції взяв до уваги висновок комісії 4 експертів Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби Безпеки України від 20.06.17 року (а.с. 47-51 т.2), згідно якого підписи від імені лізингоодержувача ОСОБА_2 в графі «підпис та печатка лізингоодержувача» на першому аркуші та в графах «Лізингоодержувач» на другому - девятому аркушах договору про фінансовий лізинг № 00004209 від 11.01.2012 року, укладеного між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2, виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду із наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що 11.01.2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу № 00004209, згідно якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» зобовязався передати ОСОБА_2 обєкт лізингу - транспортний засіб типу Volkswagen Polo Sedan, 2011 року виробництва, шасі № XW8ZZZ61ZCG008247, реєстраційний номер НОМЕР_2, а ОСОБА_2 зобовязалась прийняти Обєкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно з графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Позивач стверджує, що свої зобовязання за Договором виконав, а відповідач порушив умови договору і прострочив виплату лізингового платежу.

Заочним рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 квітня 2015 року позов задоволено.

Ухвалою Кіровського районного суду Кіровоградської області від 5 квітня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_2 та скасовано заочне рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 21 квітня 2015 року.

Після скасування заочного рішення суду ОСОБА_2, 29 липня 2016 року звернулась із зустрічним позовом до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним.

У зустрічному позові ОСОБА_2 зазначила, що договір фінансового лізингу із ТОВ «Порше Лізинг Україна» не укладала, не підписувала його і транспортний засіб не отримувала.

Згідно висновку комісії 4 центру (Центр судових і спеціальних експертиз) Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби Безпеки України № 286/1 від 20.06.17 року (а.с. 47-51 т.2), підписи від імені лізингоодержувача ОСОБА_2 в графі «підпис та печатка лізингоодержувача» на першому аркуші та в графах «Лізингоодержувач» на другому - девятому аркушах договору про фінансовий лізинг № 00004209 від 11.01.2012 року, укладеного між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2, виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

Крім того, встановлено, що довіреність, якою ОСОБА_2 уповноважила іншу особу підписати від її імені договір оренди, в матеріалах справи відсутня.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо укладення договору фінансового лізингу та належного його виконання.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст..ст. 203, 204, 207, 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Згідно роз?яснень викладених в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

За таких обставин, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про задоволення зустрічного позову, оскільки судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 00004209 від 11.01.2012 року ОСОБА_2 особисто не підписувала, повноваження на це іншій особі не надавала в установленому законом порядку, що свідчить про відсутність її волі на його укладення відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_2 отримала від ТОВ «Порше Лізинг Україна» обєкт лізингу і що підпис в ОСОБА_1 прийому передачі належить саме їй. Крім того, не надано доказів тому, що саме ОСОБА_2, а не іншою особою, вносились лізингові платежі за спірними договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст.375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 вересня 2017 року відхилити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 29 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення тільки на підставі встановленій статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 25 січня 2018 року.

Головуючий суддя : С.А.Кіселик

Судді : Л.В. Суровицька

ОСОБА_3