ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2021/18 Справа № 203/433/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Макарова М.О.,

за участю секретаря Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «ДНІПРОВАГОНМАШ», ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ДНІПРОВАГОНМАШ» до ОСОБА_1 про стягнення коштів; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ДНІПРОВАГОНМАШ», третя особа Уповноважена Верховної Ради України з прав людини Лутковська ОСОБА_2, про захист трудових прав, визнання звільнення дискримінацією за ознакою віку та соціального статусу, відшкодування моральної шкоди та стягнення компенсації,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року ПАТ «ДНІПРОВАГОНМАШ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 30 вересня 2013 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області у цивільній справі № 2/0203/27/13 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ДНІПРОВАГОНМАШ» про визнання недійсними наказів та зобовязання їх скасувати, зміну дати і формулювання причин звільнення, зобовязання внести зміни до трудової книжки, стягнення середньої заробітної плати. Апеляційний суд стягнув з ПАТ «ДНІПРОВАГОНМАШ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 07 березня 2006 року по 21 травня 2013 року в розмірі 73 526 грн. 60 коп. На виконання вказаного судового рішення Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист, який був предявлений до виконавчої служби. ПАТ «ДНІПРОВАГОНМАШ» виконало вказане судове рішення та сплатило ОСОБА_1 кошти в розмірі 73 526 грн. 60 коп. Оскільки при виплаті грошових коштів ОСОБА_1 з неї не було утримано податку на доходи фізичних осіб, платником якого є саме ОСОБА_1, а ПАТ «ДНІПРОВАГОНМАШ» виступає лише податковим агентом з утримання та перерахування податку, позивач просив стягнути з відповідачки 12 975 грн. 28 коп. безпідставно набутих грошових коштів, які були замість неї сплачені до бюджету (т. 1 а.с. 2 4, т. 2 а.с. а.с. 55 56).

ОСОБА_1 звернулася з зустрічним позовом до ПАТ ДНІПРОВАГОНМАШ про захист трудових прав, визнання звільнення дискримінацією за ознакою віку та соціального статусу, відшкодування моральної шкоди та стягнення компенсації.

Уточнивши зустрічні позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила про те, що вона була звільнена з роботи через її вік 73 роки та соціальний статус пенсіонер, підприємством при цьому не було запропоновано їй іншої роботи, не враховано переважне право на залишення на роботі. У звязку з цим вона просила стягнути з відповідача за зустрічним позовом моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Також вказувала, що за станом на 06 березня 2006 року у відповідача за зустрічним позовом була заборгованість перед позивачкою за зустрічним позовом по заробітній платі в розмірі 2 458 грн. 64 коп., що підтверджено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області. Вказана заборгованість була стягнута відповідним рішенням проте не було виплачено компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строку її виплати, яка за період з березня 2006 року по липень 2014 року становить 2 740 грн. 28 коп. і яку позивачка за зустрічним позовом просила стягнути з відповідача за зустрічним позовом (т. 1 а.с. а.с. 48, 62, т. 2 а.с. 6).

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «ДНІПРОВАГОНМАШ» до ОСОБА_1 про стягнення коштів та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «ДНІПРОВАГОНМАШ» про захист трудових прав, визнання звільнення дискримінацією за ознакою віку та соціального статусу, відшкодування моральної шкоди та стягнення компенсації.

Не погодившись з рішенням суду, позивач та відповідач, кожен окремо, звернулися з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог.

Так, апелянт ПАТ ДНІПРОВАГОНМАШ зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення їх позову, оскільки сума, стягнута рішенням апеляційного суду від 30.09.2013 року була перерахована відповідачу без утримання податку помилково, що свідчить про безпідставність набуття ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 12 975,28 грн., які підлягають поверненню.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом при ухваленні рішення не взято до уваги, що, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства, тому висновок суду про те, що ЗУ «Про засади запобігання та протидію дискримінації в Україні» не підлягає застосуванню, оскільки набув чинності у 2012 році, а звільнення відповідача з роботи відбулося у 2006 році, є помилковим.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

03 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що 04 січня 1999 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу до відповідача на посаду провідного економіста за строковим трудовим договором до 30 червня 1999 року. В подальшому трудовий договір продовжувався.

04 травня 2006 року відповідачем було видано наказ №210/к про звільнення ОСОБА_1 з 06 квітня 2006 року на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ у звязку з відсутністю на роботі без поважних причин з 07 квітня 2006 року (а.с.80 т.1).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2013 року по цивільній справі № 2-170/2011 було частково задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «ДНІПРОВАГОНМАШ» про визнання дійсним припинення трудових відносин, зміни дати та формулювання причин звільнення, визнання недійсними наказів та зобовязання їх скасувати, зобовязання внести зміни до трудової книжки, стягнення сум. Визнано незаконними накази № 90/к від 06 березня 2006 року про відміну наказу № 84/к від 03 березня 2006 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ; наказ № 88/к-о від 06 березня 2006 року про надання ОСОБА_1 чергової відпустки; наказ № 210/к від 04 травня 2006 року про звільнення ОСОБА_3 на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ. Змінено в наказі № 84/к від 03 березня 2006 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ дату звільнення останньої з 03 березня 2006 року на 06 березня 2006 року. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року було частково скасовано рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2013 року щодо відмови у внесенні змін до трудової книжки, стягненні середнього заробітку та ухвалено нове рішення в цій частині. Стягнуто з ПАТ «ДНІПРОВАГОНМАШ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 07 березня 2006 року по 21 травня 2013 року в сумі 73 526 грн. 60 коп. Зобовязано відповідача внести в трудову книжку ОСОБА_1 записи про скасування наказу № 210/к від 04 травня 2006 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ та про її звільнення з 06 березня 2006 року на підставі наказу № 84/к за скороченням чисельності (п.1 ст.40 КЗпПУ).

На виконання вказаного рішення апеляційного суду Кіровським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист, який ОСОБА_1 було предявлено для примусового виконання до Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції. В ході виконання вказаного виконавчого листа згідно платіжного доручення № 8163 від 25 жовтня 2013 року позивач за первісним позовом перерахував на рахунок виконавчої служби 73 526 грн. 60 коп. на виконання вказаного судового рішення, які були виплачені ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 13).

При цьому позивачем за первісним позовом було розраховано суму податку з доходів фізичних осіб в розмірі 12 975 грн. 28 коп., які підлягали утриманню з доходів відповідачки за первісним позовом, та перераховано відповідну суму до державного бюджету (т. 1. а.с. а.с. 15 16).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2013 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку та про відшкодування моральної шкоди було скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2014 року було скасовано рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2013 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку та про відшкодування моральної шкоди і ухвалене нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто на її користь з ПАТ «ДНІПРОВАГОНМАШ» заборгованість по заробітній платі в розмірі 2 892 грн. 64 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 березня 2006 року по 02 червня 2014 року в розмірі 85 284 грн. 48 коп. з утриманням при виконанні рішення з цих сум обовязкових податків, платежів і зборів та моральну шкоду в сумі 500 грн. Вказане рішення від 02 червня 2014 року сторонами по справі не оскаржувалося.

На виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2014 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 27 червня 2014 року було видано виконавчий лист, який ОСОБА_1 було предявлено для примусового виконання до Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції. 04 липня 2014 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 43880206.

Під час здійснення виконавчих дій було встановлено, що 12 червня 2014 року в касі боржника ОСОБА_1 було отримано кошти в сумі 2 458 грн. 74 коп. Сума утриманого податку на доходи фізичних осіб з суми заробітної плати, визначеної рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2014 року склала 13 301 грн. 57 коп. В подальшому решта належних до виплати за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2014 року коштів була перерахована ОСОБА_1

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що кошти, набуті відповідачкою за первісним позовом, були перераховані підприємством без будь-якої недобросовісності з її боку та не є результатом рахункової помилки, тому не підлягають поверненню. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що обставини звільнення позивачки за зустрічним позовом мали місце у 2006 році, в той час як спеціальний закон набув чинності лише 04 жовтня 2012 року, питання щодо законності звільнення позивачки за зустрічним позовом вже були вирішені при розгляді судами цивільної справи № 2-170/11, в ході якої було надано правову оцінку всім відповідним обставинам.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно п.п. п.п. 168.1.1. 168.1.2. п. 168.1. ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно п. 171.1. ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Наведені норми закону свідчать про те, що обовязок по сплаті до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати у даному випадку покладено на ПАТ ДНІПРОВАГОНМАШ.

Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Однак, згідно ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу не підлягають повернення безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Кошті, набути відповідачкою за первісним позовом, були перераховані без будь-якої недобросовісності з її боку та не є результатом рахункової помилки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка набула грошові кошти у сумі 12975,28 грн., які просить стягнути позивач, на підставі чинного на момент проведення виконавчих дій судового рішення, в ході виконання виконавчого листа згідно платіжного доручення № 8163 від 25 жовтня 2013 року про перерахування ПАТ ДНІПРОВАГОНМАШ на рахунок виконавчої служби 73 526 грн. 60 коп. (т. 1 а.с. 13).

При цьому, матеріалами справи встановлено, що відсутня рахункова помилка при нарахуванні цих платежів, відсутні недобросовісні дії з боку набувача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного правового висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ ДНІПРОВАГОНМАШ про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в рахунок відшкодування суми податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 12975,28 грн.

На підставі наведених обставин спростовуються доводи апеляційної скарги ПАТ ДНІПРОВАГОНМАШ щодо безпідставності набуття ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 12975,28 грн., що є підставою для їх повернення.

Що стосується вирішення судом першої інстанції зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про захист трудових прав, визнання звільнення дискримінацією за ознакою віку та соціального статусу, відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів погоджується з висновком про відсутність правових підстав для їх задоволення з наступних підстав.

Статтею 1 ЗУ Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні передбачено, що дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, обєктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Згідно статті 6 зазначеного Закону, відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

При зверненні до суду з зустрічним позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що її звільнення з роботи у 2006 році відбулося у звязку з її віком 73 роки та соціальним статусом пенсіонера.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України обумовлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів того, що саме такі ознаки як вік та соціальний статус ОСОБА_1 стали причиною її звільнення з роботи. Наведені обставини підтверджуються висновком представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в суді від 10.11.2014 року (т.1 а.с.82-83)

Посилання апелянта ОСОБА_1 на неправильність висновків суду при розгляді її позову за наведених у скарзі обставин, не можуть бути підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення суду, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано доказів її позовних вимог.

Оскільки не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання звільнення дискримінацією за ознакою віку та соціального статусу, то немає і правових підстав для стягнення з підприємства на її користь моральної шкоди.

Також апеляційний суд вважає правильним висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення частини доходів у звязку з порушенням строку виплати заробітної плати за період з березня 2006 року по липень 2014 року, оскільки рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 2-170/11 судом апеляційної інстанції було вирішено питання про стягнення всіх належних позивачці платежів станом на 02 червня 2014 року. При цьому заборгованість із заробітної плати стягнуто з урахуванням компенсації, про що зазначено у рішенні апеляційного суду. В подальшому, 12 червня 2014 року позивачем за первісним позовом було виплачено в касі підприємства заборгованість із заробітної плати. Оскільки з часу рішення апеляційного суду до моменту виплати заробітної плати минуло менше половини місяця, з урахуванням положень п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, нарахування та виплата відповідної компенсації не здійснюється.

На підставі наведених вище обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційних скаргах сторін у справі, висновків суду не спростовують та не містять підстав для скасування рішення суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, відповідає завданню цивільного судочинства, ухвалено на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «ДНІПРОВАГОНМАШ», Грудциної Людмили Якимівни залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Л.О.Каратаєва

ОСОБА_4