АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/886/18Головуючий по 1 інстанції - Шкреба В.В.
Категорія: 47 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач - Дочірнє сільськогосподарське підприємство «Агрокомплекс»;

відповідач - ОСОБА_3;

особа, яка подає апеляційну скаргу - Дочірнє сільськогосподарське підприємство «Агрокомплекс»;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» на рішення Кам?янського районного суду Черкаської області від 21.03.2018 року, ухваленого під головуванням судді Шкреби В.В. у залі Кам?янського районного суду Черкаської області 21.03. 2018 року об 11 год. 40 хв., дата виготовлення повного тексту рішення не вказана, у справі за позовом Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» до ОСОБА_3 про відшкодування збитків належному землекористувачу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» про визнання договору оренди землі недійсним, - :

в с т а н о в и в :

10.04.2017 року ДСП «Агрокомплекс» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків належному землекористувачу.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що 16.09.2010 року між сторонами було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_3 передала ДСП «Агрокомплекс» власну земельну ділянку площею 2,46 га., яка знаходиться на території Райгородської сільської ради Кам'янського району Черкаської області.

02 березня 2015 року між сторонами ОСОБА_3 та ДСП «Агрокомплекс» було укладено додаткову угоду, за умовами якого термін дії договору було продовжено до 20.11.2018 року.

Позивач посилається ,що у квітні-травні 2016 року ОСОБА_3 переорала вказану земельну ділянку, не дивлячись на те, що ДСП «Агрокомплекс» провів на ній агротехнічні роботи, чим спричинила позивачу збитки. У зв'язку з чим ДСП «Агрокомплекс» просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 3688,82 грн. прямих збитків та 79131,60 грн. упущеної вигоди.

13.02.2018 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору оренди землі, обгрунтовуючи зустрічну позовну заяву тим, що спірного договору № 221 від 16.09.2010 року не підписувала, а тому просила його визнати недійсним договір оренди землі.

Рішенням Кам?янського районного суду Черкаської області від 21.03.2018 року у задоволенні позову ДСП «Агрокомплекс» до ОСОБА_3 про відшкодування збитків належному землекористувачу відмовлено.

визнання договору оренди землі недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі № 221 від 16.09.2010 року між ОСОБА_3 та Дочірнім сільськогосподарським підприємством «Агрокомплекс», номер запису про інше речове прав 3741236.

.Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» на користь ОСОБА_4 понесені не витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову у розмірі 704 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДСП «Агрокомплекс» оскаржило рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі зазначається, що ОСОБА_3 не заперечувала факт укладання договору оренди землі від 16.09.2010 року і того, що нею була передана спірна земельна ділянка у користування. Крім того зазначає, що ОСОБА_3 вже неодноразово зверталася до суду з позовами щодо оспорення договору оренди землі і судом вищої інстанції було встановлено факт дійсності оспорюваного договору. Вказують, що укладення ОСОБА_3 додаткової угоди і свідчить про волевиявлення ОСОБА_3 на укладення договору оренди від 16.09. 2010 року № 221. Тому вважають, що судом неповно досліджено обставини справи, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 отримувала оренду плату у повному обсязі та протязі дії договору оренди та жодних претензій не заявляла щодо її несплати. Дані щодо отримання орендної плати у натуральному та грошовому виразі зафіксовано у відомостях, в яких підписи співпадають із підписом ОСОБА_3 у договорі. Також в апеляційній скарзі звернуто увагу, що ОСОБА_3 написала заяву 12 серпня 2015 року про повернення їй земельної ділянки після закінчення договору оренди та відмову від його продовження, чим, вважає скаржник, вона підтвердила своє волевиявлення на укладення спірного на даний час договору від 2010 року. Крім того, в апеляційній скарзі скаржник посилається, що неправомірними є посилання суду на результати судової експертизи, які не можуть бути прийняті судом як доказ, оскільки експертиза призначалася в іншій справі та стосувалася іншого способу захисту права: встановлення факту нікчемності правочину. Також звертають увагу, що дана експертиза не стосувалася додаткової угоди від 02.03. 2015 року, якою підтверджено факт існування договірних відносин між Дочірнім сільськогосподарським підприємством «Агрокомплекс» та ОСОБА_3, що підтверджується і рішеннями судів. У зв'язку із неповним дослідженням судом обставин справи не взято до уваги, що підписи ОСОБА_3 на різних документах різняться між собою, тому не можуть бути результати експертизи належним доказом недійсності договору оренди. Скаржник зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що речове право за договором оренди та додатковою угодою було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зазначено строк дії договору до 20.11.2018 року. Тому у суду відсутні підстави для визнання договору оренди землі недійсним, та суд дійшов неправомірного висновку про відсутність договірних відносин між сторонами, що відповідно дало підстави вважати, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача на настання цивільно - правової відповідальності у результаті порушення цих відносин відповідачем ОСОБА_3 Тому скаржник вважає, що наявні всі підстави для скасування рішення суду, оскільки має місце неповнота з'ясування обставин справи, недоведеність обставин справи, які суд визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права. Директор ДСП «Агрокомплекс» просить скасувати рішення Кам?янського районного суду Черкаської області від 21.03.2018 року і ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Дана справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін в суд апеляційної інстанції.

Сторони повідомлялись про день та час розгляду справи належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи судовими повістками з рекомендованим повідомлення про вручення, однак із -за неявки відповідача та її представників, які не отримували судових повісток, а після отримання зловживали своїми процесуальними правами, не з'являючись до суду, коли їх явка судом визнана обов'язковою, то справа неодноразово відкладалась, і її розгляд не розпочинався без усіх учасників процесу, що призвело то тривалого розгляду справи у зв'язку із неможливістю без участі сторін встановити дійсні обставини справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача за первісним позовом, яка з`явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову ДСП «Агрокомплекс» до ОСОБА_3 про відшкодування збитків належному землекористувачу, суд першої інстанції виходив із безпідставності заявлених вимог, вважаючи, що підпис у договорі оренди вчинений не відповідачем, що підтверджується не лише поясненнями відповідача, але і висновком комплексної судово - технічної та судово - почеркознавчої експертизи № 8/17-23 та № 695 / 17-23 від 12.07.2017 року, тому прийшов до висновку, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження своїх вимог про відшкодування збитків. Суд зазначив, що посилання позивача , як на правову підставу на ст.ст.22, 1166 ЦК України, та обґрунтування вимог про стягнення збитків, що внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки позивач не отримав доходів, які міг би одержати за звичайних обставин, як би його право не було порушено, не приймаються судом, оскільки надані позивачем розрахунки не містять конкретних даних, що стосуються саме цієї земельної ділянки, та не підтверджено, що саме через протиправні дії відповідача наступили такі наслідки.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову про визнання недійсним договору оренди землі, оскільки у судовому порядку встановлено недійсність договору по спірній земельній ділянці, посилаючись, що у відповідача ОСОБА_3 було відсутнє волевиявлення на укладення договору оренди землі та договір вона не підписувала згідно висновку експертизи.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції не встановлено дійсні обставини справи, не дано належної оцінки зібраним доказам, не правильно застосовано норми матеріального права, та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи по суті, що є підставою для скасування рішення суду.

Крім того, суд допустив порушення вимог процесуального права, оскільки замість «вирішив» у рішенні суду вказав «ухвалив «, не звернувши уваги, що ухвалюється рішення. у справі, а не постановляється ухвала судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 16.09.2010 року між ДСП «Агрокомплекс» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,46 га. строком на п'ять років.

02.03.2015 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору оренди землі № 221 від 16.09.2010 року. Згідно даних договору та додаткової угоди термін дії основного договору встановлено до 20.11.2018 року.

У квітні - травні 2016 році ОСОБА_3 всупереч умовам договору оренди земельної ділянки здійснила самовільне захоплення та обробіток земельної ділянки, а саме: переорала земельну ділянку, на якій позивачем восени 2015 року та весною 2016 року були проведені польові роботи , у зв'язку з чим позивачу було спричинено збитки.

Згідно зі статтею 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України ) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

ЗК України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 ЗК України).

За змістом статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року за № 284 власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим не використанням земельних ділянок.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що матеріали справи не містять та позивачем не надано належних доказів розміру (розрахунку) завданих позивачу збитків, щодо упущеної вигоди, складеного відповідним органом з дотриманням правил, встановлених Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року. Розрахунок упущеної вигоди, не є належним та не відповідає вище зазначеному чинному законодавству, вимогам, встановленим законом, а тому за відсутності належних та допустимих доказів у апеляційного суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача щодо упущеної вимоги у визначеному позивачем розмірі 79131 грн. 60 коп.

У матеріалах справи є розрахунок витрат по обробці земельної ділянки та вказано витрати, які позивач поніс по обробці земельної ділянки ОСОБА_3 розміром 2, 46 га у сумі 3688 грн. 72 коп. (а.с. 16) . Даний розрахунок приймається апеляційним судом, як належний та допустимий доказ, тому є підстави для часткового задоволення вимог позивача та стягнення із ОСОБА_3 на користь ДСП «Агрокомплекс» 3688,82 грн. витрат, які були понесені позивачем під час обробітку земельної ділянки. Відповідачем вказаний розрахунок не оспорювався під час розгляду справи та не спростований іншим розрахунком, оскільки будь - які інші розрахунки відсутні у матеріалах справи.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується також із висновком суду першої інстанції щодо задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ДСП «Агрокомплекс» про визнання договору оренди землі недійсним, з огляду на наступне.

За ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Передбачене ст. 203 ЦК України вільне волевиявлення учасника правочину є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі, підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України в редакції на час укладення спірного договору зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 3 цієї статті передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Суд першої інстанції, задовольняючи зустрічний позов, посилається на висновок експертизи № 8/17-23, № 695/17-23 від 12.07.2017 року. Проте такий висновок експертизи, який міститься у іншій справі, а у даній справі експертиза судом не призначалась, не є належним та допустимим доказом, який би дав суду підстави для задоволення зустрічного позову.

Рішенням Кам?янського районного суду Черкаської області 20.09.2017 року було застосовано наслідки нікчемності правочину до додаткової угоди від 02.03.2015 року та скасовано державну реєстрацію змін до договору оренди землі № 221. Цим рішенням було встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 в основному договорі виконані не ОСОБА_3 Такий висновок був зроблений на основі вище вказаної проведеної почеркознавчої експертизи. Проте, ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15.11.2017 року рішення Кам?янського районного суду Черкаської області 20.09.2017 року було скасовано, а провадження по справі закрито. А тому, з огляду на вище викладенне, суд першої інстанції у порушення вимог закону прийняв за доказ експертизу, яка була проведена в іншій справі, та провадження у якій закрито, рішення скасовано, тобто відсутні підстави для посилання на ч. 4 ст . 82 ЦПК України як підстави звільнення від доказування.

На клопотання представника позивача за первісним позовом ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 11.07. 2018 року у даній справі була призначена судово - почеркознавча експертиза. Проте дана експертиза не була проведена, оскільки відповідач ОСОБА_3 відмовилася прибути до суду для відібрання зразків її підпису, коли суд неодноразово відкладав розгляд справи та визнавав явку відповідача у суд обов'язковою . А тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що у даному випадку відсутні будь - які інші належні та допустимі докази, які б давали всі підстави вважати, що підпис від імені ОСОБА_3 у спірному договорі було дійсно виконано іншою особою, оскільки таких доказів позивач за зустрічним позовом не надала, та відмовилась надати зразки підпису для проведення експертизи, призначеної судом апеляційної інстанції.

Статтею 109 ЦПК України встановлено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осію ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може встановити факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За таких обставин, виходячи із вищевикладених вимог закону, апеляційний суд вважає, що оскільки судом апеляційної інстанції приймалися міри для отримання та відібрання у відповідача ОСОБА_3 зразків підпису, які необхідні експерту для надання висновку щодо підпису на договорі оренди та додатковій угоді до договору оренди, які ОСОБА_3 просить визнати недійсними згідно вимог зустрічного позову, посилаючись, що на вказаних документах не її підписи, то суд неодноразово відкладав розгляд справи у зв'язку із неявкою відповідача, встановлював строки для прибуття до апеляційного суду у зручний день та час для ОСОБА_3, враховуючи її вік, стан здоров'я, віддаленість місяця проживання від знаходження суду. Однак, відповідач ухилялась від прибуття до суду для надання зразків підпису, тому відповідно експертиза за відсутності вільних зразків підпису відповідача не могла бути проведена, що призвело лише до затягування розгляду справи та неможливості отримати висновок експерта для вирішення вимог щодо визнання недійсним договору оренди землі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що за таких обставин ОСОБА_3 не довела своїх вимог про визнання договору оренди недійсним належними та допустимими доказами, а доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції щодо відсутності волевиявлення ОСОБА_3 на укладення договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання договору оренди землі недійсним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору не у повній мірі врахував всі обставини справи і зокрема, норми матеріального і процесуального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення первісного позову про відшкодування збитків належному землекористувачу у розмірі 3688 грн. 82 коп. та відмові у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання договору оренди землі недійсним.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції, але доводи скаржника щодо задоволення позовних вимог за первісним позовом не знайшли свого підтвердження у повному обсязі, тому підлягають частковому задоволенню лише в частині щодо відшкодування збитків у розмірі 3688 грн. 82 коп., а щодо вимог про відшкодування збитків за упущену вигоду задоволенню не підлягають, тому судом апеляційної інстанції відмовлено у їх задоволенні.

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, оскільки рішення суду скасовано та ухвалено нову постанову суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат, які підлягають стягненню із відповідача ОСОБА_3 на користь Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» у розмірі 1234, 16 грн. за сплату судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій пропорційно задоволених вимог, які задоволено частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,376 , 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» задовольнити частково.

Рішення Кам?янського районного суду Черкаської області від 21.03.2018 року у справі за позовом Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» до ОСОБА_3 про відшкодування збитків належному землекористувачу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» про визнання договору оренди землі недійсним скасувати, прийняти нову постанову.

Позов Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» до ОСОБА_3 про відшкодування збитків належному землекористувачу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» збитки у розмірі 3688 грн. 82 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» про визнання договору оренди землі недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» частково судові витрати за сплату судового збору пропорційно задоволених вимог у розмірі 1234,16 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови .

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді О.В. Карпенко

В.Г. Бородійчук