КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/9440/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Чех Н.А.
провадження №22-ц/824/3792/2018 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Таргоній Д.О.,

при секретарі Задорожній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року у складі судді Чех Н.А. у справі за позовом ОСОБА_3 до Київської міської ради про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які розлучилися, коли йому було не більше одного року, через те, що батько їх з матір'ю покинув, і проживав з іншою жінкою, тому батьки між собою не спілкувалися та перебували в недружніх стосунках.

Після досягнення повноліття ОСОБА_3 він почав спілкуватися зі своїм батьком з метою налагодження з ним нормальних дружніх стосунків, проте його намагання не виправдали його очікування на досягнення бажаного результату.

В основному вони спілкувалися по телефону один в три-чотири місяці. Навіть більш частіше він спілкувався з дружиною батька - ОСОБА_6 Коли батько зловживав спиртними напоями, вони могли не спілкуватися і понад рік. До нього в гості батько з дружиною приїздив дуже рідко і в свою чергу він також рідко їх відвідував. Через те, що у нього була образа на батька, він 23.07.1981 року, після одруження, змінив своє прізвище на прізвище дружини - «ОСОБА_3».

За життя батько та його дружина, які не мали спільних дітей, повідомляли його, що після їх смерті майно перейде йому у спадок. Наміру заповідати майно третім особам у них не було. Батько міг періодично випивати, про що йому часто скаржилася дружина батька. Остання розмова по телефону з батьком була на початку травня 2015 року, коли він зателефонував привітати батька зі святами. В той момент батько був в стані алкогольного сп'яніння, він попросив передати слухавку дружині батька, проте розмова закінчилася сваркою, і з ОСОБА_6 він так і не поспілкувався.

Після останньої розмови з батьком позивач телефонував батькові влітку 2015 року, проте слухавки він не брав і це не викликало ніякої підозри, оскільки це бувало і раніше, коли батько навмисно міг не брати слухавку, особливо після сварки. Потім він телефонував на початку січня 2016 року, але телефон вже не обслуговувався, після цього він 08.01.2016 року вирішив відвідати батька. Коли приїхав, то побачив, що в квартиру батька заносилися будівельні матеріали. На його питання, де власник квартири, робітники повідомили, що попередній власник квартири її продав, де його батько та новий власник вони не знали.

В процесі спілкування з сусідами батька, позивач дізнався, що його батько ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, проте його тіло знайшли значно пізніше, а хто відчужив квартиру їм не було відомо.

14 січня 2016 року він отримав свідоцтво про смерть батька, і саме тоді дізнався про його смерть. Після цього він звернувся до дільничного інспектора та начальника ЖРЕО №409 з метою з'ясування обставин смерті батька.

Приблизно через місяць його викликав старший уповноважений поліції Власенко В.С. для допиту в якості свідка в рамках кримінального провадження №00058 від 27.01.2016 року, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. Тоді він дізнався, що після смерті батька, невстановлені особи відчужили квартиру, а також те, що дружина батька померла в серпні 2014 року.

04 квітня 2016 року він звернувся до поліції із заявою про визнання його потерпілим по кримінальному провадженню №00058. В ході досудового розслідування встановлено, що 28 грудня 2015 року ОСОБА_8 використовуючи підробний договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_9, уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_10 15.04.2016 року його (позивача) визнано потерпілим.

Як повідомили в поліції, його (позивача) для повідомлення про смерть батька не розшуковували і будь-яких родичів не повідомляли. 18.05.2016 року він звернувся до приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_11 із заявою про прийняття спадщини за законом, проте отримав відмову у зв'язку з пропущенням строку для прийняття спадщини. Кім нього, інших спадкоємців першої черги після смерті батька немає.

Враховуючи викладені обставини, просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, оскільки пропустив його з поважних причин.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Встановлено ОСОБА_3 додатковий строк - два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1. Додатковий строк ухвалено рахувати з дня вступу рішення в законну силу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк для звернення задля прийняття спадщини з поважних причин.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_4, який помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.01.2016 року (а.с.16).

Встановлено, що позивач та його батько спілкувалися досить рідко, і в основному по телефону. Про смерть ОСОБА_4 поліція позивача не повідомляла, а про смерть батька позивач дізнався лише отримавши свідоцтво про смерть 14.01.2016 року. Крім позивача свідоцтво про смерть ОСОБА_4 ніхто не отримував.

Після смерті ОСОБА_4 крім ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався.

З листа Дніпровського управління поліції НП ГУ в м. Києві від 15.04.2016 року вбачається, що у них перебувають матеріали кримінального провадження №00058 від 27.01.2016 року, порушеного за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, щодо відчуження квартири АДРЕСА_1. В даному провадженні позивач визнаний потерпілим.

Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки.

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або відмовитися від її прийняття.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач дізнався про смерть батька лише 14.01.2016 року після самостійних розшуків, оскільки батько не відповідав на його дзвінки.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини з поважних причин та надав йому додатковий строк у два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення, яким встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, і постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу ОСОБА_3 і притому стверджує, що квартира АДРЕСА_1 вибула із власності ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_6 ще 1 січня 2007 року, тобто до смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про смерть.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_3, дружина його батька ОСОБА_6 теж померла, а саме, у серпні 2014 року.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не надано доказів порушення його прав і доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: