Справа № 336/2754/17
Пр. № 2/ 336/94/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді Наумова О.О.,

при секретарі Сергієнко С.О.,

за участю відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, Мокрянський карєр № 2 ВАТ «Запоріжнерудпром», районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району з зазначеним позовом. В ході судового розгляду справи, позивачем надано уточнюючі позовні заяви від 21.09.2017р.,31.10.2017р. та 01.11.2017р. ( а.с. 70,83,90).

Уточнююча позовна заява від 01.11.2017р. прийнята судом до провадження, про що постановлена Ухвала від 17.11.2017р. ( а.с.107).

Відповідно до уточнюючої позовної заяви позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 ( відповідач-1), ОСОБА_3 ( відповідач-2), Мокрянський карєр № 2 ВАТ «Запоріжнерудпром» ( відповідач-3), районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району ( відповідач-4) про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на нерухоме майно. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що в 1988 році його батькам було надано квартиру АДРЕСА_1 № 2 (МКДЗ-2) сел.Креміно в м. Запоріжжі, де він і оселився разом із батьками. Він був зареєстрований за вказаною адресою з 09.02.1995р. по 13.05.2003р. 21.12.1995р. шлюб між ним та ОСОБА_1 було розірвано. В 1997р. ОСОБА_1 замінила у квартирі замки та перешкоджала йому у користуванні квартирою. Вона також зверталася до суду про виселення його з житлового приміщення, але рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016р. в задоволені позову їй було відмовлено. 22.08.1997р. ОСОБА_1 приватизувала зазначену квартиру на себе та сина ОСОБА_3. Заводом Мокрянський карєр № 2 ВАТ «Запоріжнерудпром» було видано свідоцтво про право власності на житло за адресою: м. Запоріжжя, сел..Креміно, вул. Мокрянский карєр 2 (МКДЗ-2)АДРЕСА_2 на підставі розпорядження від 22 серпня 1997р. № 116. Приватизація квартири була проведена без його згоди та з порушенням його прав на приватизацію житла. Він на 1997р. мав право користування квартирою і повинен був бути учасником приватизації. Про те, що ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 отримали право власності на вищевказане майно йому стало відомо лише у травні 2002р. Просить визнати недійсним з дати видання та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно,виданого заводом Мокрянський карєр № 2 ВАТ «Запоріжнерудпром» від 22 серпня 1997р. та розпорядження (наказ) від 22 серпня 1997р. № 116 за адресою: м. Запоріжжя, сел. Креміно вул. Мокрянський карєр 2 (МКДЗ-2)АДРЕСА_2 на імя ОСОБА_1 і ОСОБА_3.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, на підставах викладених в уточненій позовній заяві підтримала, просить позов задовольнити в повному обсязі. В подальшому будучи належним чином повідомлений не зявився.

Відповідач-1 та його представник проти позову заперечує, позовні вимоги не визнала в повному обсязі, надала письмові заперечення на позов (а.с.57). Зазначають, що позивач на час приватизації в спірній квартири не був зареєстрований та не проживав. Позивач з 05.05.1997р. по 19.12.1998р. знаходився в Запорізькому слідчому ізоляторі. Крім того вказують на те, що 21.10.1995р. шлюб між нею та ОСОБА_4 розірвано, а тому останній не міг вважатися членом сімї, який постійно мешкає у квартирі і від якого необхідно отримувати письмову згоду на приватизацію. В задоволені позову просять відмовити.

Відповідач-2 проти позову заперечує, надав суду письмові пояснення ( а.с.40) де зазначає, що в 1997р. він з матірю (відповідачем-1) отримали дозвіл на приватизацію спірної квартири. Його батько, позивач по справі, на той момент знаходився під слідством, тому дав матері доручення у письмовій формі на дозвіл щодо приватизації вищевказаної квартири, він особисто був при цьому присутній. Мати ( відповідач-1) у 1998 р. поїхала на заробітки, а він проживав з бабусею. У 2002р. батько вийшов з місць позбавлення волі та забрав його жити до себе. У 2003р. батько придбав квартиру 4 в цьому ж будинку, яка була сусідньою з кв.3, що належала йому та матері. За час відсутності матері батько зробив перепланування, обєднавши 3 та 4 квартири. Коли мати приїжджала, то батько відмовлявся пускати її у власну квартиру. В задоволені позову просить відмовити.

Відповідач -3 у судове засідання не зявився, про день,час та місце проведення судових засідань(04.12.2017р.,17.01.2018р.) повідомлявся належним чином за адресою зазначеною в позовній заяві. Причини неявки суду не повідомив, заяв, клопотань, заперечень проти позову не надав. В звязку з чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною.

Відповідач-4 у судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення проти позову (а.с. 20,120). Вважає, що районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському районує неналежний відповідач, так як не оформлювала документів (розпорядження, накази) та не видавала свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.08.1997р. № 116 на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. ОСОБА_3 сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено наступні обставини та правовідносини.

Відповідно до довідки 04-19/15237 від 02.12.2016р., виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, позивач був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09.02.1995р. по 13.05.2003р. (а.с.8,76,91,114).

Відповідно до довідок № 04-26/7-11612/1 від 07.06.2017/р. та № 04-26/7-11684 від 07.06.2017р., виданих Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, син позивача, відповідач-2 по справі, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09.02.1995р. по теперішній час (а.с.36,37).

Згідно довідки № 04-26/7-11683 від 07.06.2017/р.,виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідач-1 по справі, колишня дружина позивача, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09.02.1995р. по теперішній час (а.с.38).

Отже, позивач з дружиною та сином оселились в спірній квартирі та зареєструвалися в ній 09.02.1995р.

21 грудня 1995р. шлюб між позивачем та відповідачем-1 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ЖС № 015792, виданий відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківської райадміністрації м. Запоріжжя ( а.с.5).

У відповідності зі ст.ст. 64,65 ЖК України наймач і члени сімї, що проживають разом з ним, набувають права користування жилим приміщенням, а особа що вселилася в жиле приміщення в якості члена сімї наймача, набуває рівне з рештою членів сімї право користування жилим приміщенням. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Таким чином, розірвання шлюбу між відповідачем-1 та позивачем не позбавило останнього права користування житловим приміщенням.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до заяви відповідача-1 від 08.08.1997р., спірна квартира була приватизована відповідно до розпорядження органу приватизації Мокрянський карєр № 2 ВАТ «Запоріжнерудпром» № 116 від 22.08.1997р. та видано Свідоцтво про право власності на житло квартири 3 будинку 1 с.Креміно МКДЗ-2 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних долях. (а.с.26,27,30,31).

Дане свідоцтво про право власності на житло в встановленому на той час законодавством порядку, було зареєстровано в ОП «ЗМБТІ» у реєстровій книзі № 280р №39014.( а.с.31).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності,право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем-1 та відповідачем-2, як спільна часткова власність по 1/2 частині за кожним. ( а.с.34-35).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції станом на серпень 1997 р. ), приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

В силу вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції станом на серпень 1997 р. ), до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Пунктом 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло, тобто, передача квартир у власність здійснюється тільки наймачам і членам їх сімей.

Відповідно до ст. ст. 1,5,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції станом на серпень 1997 р. ),за якими передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири, при цьому до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Згідно із п.п. 18, 20, 21, 23, 24, 26 Положення "Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян", затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15.09.1992р. (далі Положення), чинного на час звернення відповідача-1 із заявою про приватизацію та оформлення спірного свідоцтва про права власності на житло, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру, звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. При оформленні заяви на приватизацію квартири громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Оформлена заява на приватизацію квартири з доданою до неї довідкою про склад сім'ї та займані приміщення, подаються громадянином до органу приватизації, де вони реєструються. Зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані залежно від складу сім'ї і розміру загальної площі квартири, оформляє розрахунки та видає розпорядження. На підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру, свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі.

Відповідно до матеріалів справи, до заяви відповідача-1 від 08.08.1997р. додана довідка про склад сімї (а.с.26,27). Згідно даної довідки до складу сімї заявника, відповідача-1 по справі, належить син ОСОБА_3. При цьому, в довідці повинні були перелічені всі особи, які проживають, зареєстровані та мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст.71 ЖК України ( в редакції станом на 1997р.) «при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 7) взяття під варту - протягом усього часу перебування під слідством і судом.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті».

Відповідно до довідки Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» від 13.06.2017р. № 2/10-4187 позивач утримувався в Запорізькому слідчому ізоляторі з 05.05.1997р. по 19.02.1998р., а також з 27.05.1998р. по 19.12.1998р. ( а.с.23).

Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач з 09.02.1995р. проживав та був зареєстрований за адресою спірної квартири. З 05.05.1997р. по 19.02.1998р. утримувався в слідчому ізоляторі. Відповідно до вимог законодавства, за ним зберігалося жиле приміщення. Крім того, на час приватизації спірної квартири відповідачем-1, позивач не був відсутнім за місцем проживання понад встановлені строки і він не був визнаний в судовому порядку таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Отже, позивач, відповідно до вимог діючого законодавства «Про приватизацію державного житлового фонду», Житлового Кодексу України мав право на участь у приватизації спірної квартири нарівні з відповідачем-1 та відповідачем-2.

Оскільки приватизація спірної квартири була здійснена без врахування інтересів позивача, розпорядження про приватизацію № 116 від 22.08.1997р. та свідоцтво про право власності на житло від 22.08.1997р. не можуть вважатися законними.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного і керуючись ст..ст.203,215 ЦК України, ст.ст.1,2,5,8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 64,65,71,72 ЖК України, ст.ст.7,10,89,258,259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, Мокрянський карєр № 2 ВАТ «Запоріжнерудпром», районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва на право власності на нерухоме майно задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним та скасувати розпорядження № 116 від 22 серпня 1997р. органом приватизації Мокрянського карєру № 2 ВАТ «Запоріжнерудпром» про приватизацію квартири 3 в будинку 1 с.Креміно МКДЗ-2.

Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на житло від 22 серпня 1997р. видане «Мокрянським карєром № 2 ВАТ «Запоріжнерудпром» на імя ОСОБА_1, ОСОБА_3 на квартиру 3 в будинку 1 МКДЗ-2 с.Креміно.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, Мокрянський карєр № 2 ВАТ «Запоріжнерудпром», районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району на користь ОСОБА_4 витрати, повязані з сплатою судового збору, у розмірі 640,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Наумов