Провадження № 2/369/121/18
РІШЕННЯ

Іменем України

29.05.2018 року Києво Святошинський районний суд Київської області в складі:

Головуючої судді Дубас Т.В.,

при секретарі Яцевич В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Петрушківської сількьої ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 завернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що 20 грудня 2015 року помер її чоловік ОСОБА_3 Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок №117 по провул. Шевченка, 17 в с. Петрушки Києво-Святошинського району Київської області.

З метою реалізації спадкових справ після смерті ОСОБА_3 позивач звернулась із заявою до Першої київської обласної державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно. Окрім неї спадкоємцями за законом на майно є їх спільні діти: дочка ОСОБА_2, сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5, який від прийняття спадщини відмовився на користь ОСОБА_2 Проте позивач отримала у серпні 2016 року Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, підставою для відмови являється те, що спадкодавцем не було проведено реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, тому процедуру оформлення такого права не було завершено належним чином. У зв'язку з наведеними обставинами, позивачка змушена звернутись до суду для реалізації своїх прав на частину вищезгаданого будинку.

Тому позивач просила визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на ? будинку під № 17 по провулку Шевченка в .Петрушки Києво-Святошинського району Київської області, як її частку в спільній сумісній власності подружжя. Визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті чоловіка на ? будинку під № 17 по провулку Шевченка в .Петрушки Києво-Святошинського району Київської області.

Позивач направила до суду заяву, згідно якої просила розгляд справи провести у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити.

Представник Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про день, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній письмові докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 грудня 2015 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 І-ОК № 354476.

На час відкриття спадщини спадкоємцем за законом були ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Померлий ОСОБА_3 був чоловіком для ОСОБА_1. 27 серпня 1977 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Биківською селищною радою зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблений відповідний актовий запис № 20.

Померлий ОСОБА_3 був батьком для ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серія IV-БК №300475, ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серія IV-БК №359245, батьком для ОСОБА_4, про що свідчать матеріали спадкової справи.

За життя ОСОБА_3 заповіту щодо належного йому майна не склав.

Частиною статті 1233 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкоємця, той з подружжя, який його пережив.

З матеріалів спадкової справи №14/2016 до майна померлого 20 грудня 2015 року ОСОБА_3 вбачається, що 24 лютого 2016 року до Першої київської обласної державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3

18 червня 2016 року до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 як дружина померлого ОСОБА_3 із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 На видачу свідоцтва про право власності на ? частку в спільному сумісному майні подружжя вона претендує.

18 червня 2016 року до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_5 як син померлого ОСОБА_3 із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

У видачі свідоцтва про право власності на ? частку в спільному майні подружжя на житловий будинок під № 17 по провулку Шевченка в .Петрушки Києво-Святошинського району Київської області було відмовлено у звязку з тим, що померлий ОСОБА_3 не завершив процедуру реєстрації права власності на спадковий житловий будинок у відповідних органах, що підтверджується постановою державного нотаріуса Першої київської обласної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії №554/02-31 від 20 серпня 2016 року.

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно аб.3п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Рішенням виконавчого комітету Милівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області №25/4 від 22.04. 1986 року надано ОСОБА_3 дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в с.Петрушки по провул. Шевченка.

Згідно акту прийняття в експлуатацію спадкового житлового будинку від 17 травня 1991 року встановлено, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Петрушки, провул. Шевченка, 17, закінчено будівництвом в квітні 1991 року.

22 липня 2016 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради» на замовлення ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок №17 по провул. Шевченка в с.Петрушки, відповідно до якого загальна площа житлового будинку складає 125,5 кв.м., житлова 40,5 кв.м.

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На час виникнення права спільної сумісної власності на спадковий будинок (1991 рік) чинною була Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка не передбачала обов'язкової реєстрації квартир в багатоквартирних будинках.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення

До 1995 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року і яка втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18.02.2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, в той же час, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пункту 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, реєстрації підлягали будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, що належали місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності, яка передбачала обов'язкову реєстрацію права власності на будинки лише в містах і селищах. Обов'язку реєстрації будинків в сільській місцевості встановлено не було.

При цьому, пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, були відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Відповідно до статті 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суду необхідно керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ст.1268 ЦК України).

На підставі наданих документів суд вважає доведеним, що право власності житловий будинок, який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Петрушки, провул. Шевченка, 17, виникло в ОСОБА_3

Згідно ст. 101 ЦК УРСР (1963 р.) особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).

Згідно ст. 368 ЦК України набуте подружжям за час шлюбу майно є їхнього сумісною власністю.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ст. 63 СК України).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 має право на 1/2 частини житлового будинку площею 125,5 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м. (як таке що було набуто під час шлюбу), що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрушки, провул. Шевченка, 17.

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті чоловіка на ? будинку під № 17 по провулку Шевченка в .Петрушки Києво-Святошинського району Київської області, слід зазначити наступне.

Відповідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р.с відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування.

З матеріалів спадкової справи №14/2016 до майна померлого 20 грудня 2015 року ОСОБА_3 вбачається, що 18 червня 2016 року до нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 як дружина померлого ОСОБА_3 із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 На видачу свідоцтва про право власності на ? частку в спільному сумісному майні подружжя вона претендує.

Разом з тим, матеріали спадкової справи не містять відомостей про відновлення ОСОБА_1 свого права на спадкування після смерті ОСОБА_3

Таким чином,суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині про визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно після смерті чоловіка, а саме на ? спадкового будинку.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку в порядку поділу спільного майна подружжя.

Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 60-63 СК України, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1222, 1268 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та керуючись ст.ст. 34, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Петрушківської сількьої ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт серії СМ 422277, виданий ЦСВМ Києво-Святошинського РВ України в Київській області 11 січня 2002 року, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на 1/2 частини житлового будинку за адресою Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрушки, провул. Шевченка, 17, загальною площею 125,5 кв.м., житловою площею 45,0 кв.м., як частку в спільній сумісній власності подружжя.

В решті позову відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Дубас Т.В.