справа №619/3355/17
провадження №2/619/151/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2018 року Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Якименко Л.О.
за участю секретаря судового засідання Ломанової І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, представник позивача адвокат - Сілко Наталія Григорівна, до ОСОБА_3 про стягнення суми основного боргу з урахуванням індексу інфляції, про стягнення процентів за договором позики, трьох процентів річних.
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми основного боргу з урахуванням індексу інфляції, про стягнення процентів за договором позики, трьох процентів річних.
На підтвердження позову ОСОБА_1 посилається на те, що 03 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_3 позичив у позивача ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 82 000 грн., взявши на себе зобов'язання повернути борг до 07 грудня 2014 року.
На підтвердження цього факту та на виконання вимоги ч. 2 ст. 1047 ЦК України, боржником була складена розписка, яка посвідчує передання йому кредитором визначеної грошової суми.
За ч. 1 ст. 1049 ЦК України «позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором». У визначений у розписці строк відповідач борг позивачу не повернув. Від перемов про повернення коштів - ухиляється. На телефонні дзвінки не відповідає.
Весною 2015 року позивачем було подано заяву до Дзержинскього РВ ГУМВС України про вчинене кримінальне правопорушення відповідачем. Відповідно до висновку від 08 травня 2015 року, ст. о/у. капітаном міліції Д.В. Уваровим СУР ВМ Дзержинського РВ ГУМВС України, було опитано відповідача - ОСОБА_3, який підтвердив, «…що дійсно брав у борг грошові кошти у гр. ОСОБА_5 …».
У зв'язку з безвідповідальною та неправомірною поведінкою відповідача, грубим порушенням взятих ним на себе відповідно до розписки зобов'язань та цинічною наругою над правами позивача, останнім було прийнято рішення про витребування у боржника суми коштів.
З метою врегулювання спору до судового розгляду, позивачем 03 серпня 2017 року було направлено на адресу відповідача лист з вимогою про повернення суми позики у розмірі 82 000 грн. У жовтні 2017 року, позивач вдруге направив вимогу, але замість належним чином виконати взяті на себе зобов'язання і повністю повернути позивачу борг у визначеному ним розмірі відповідно до отриманої від нього вимоги, відповідач борг не повернув.
Позивач вважає, що вичерпав можливі способи позасудового врегулювання спору і позивач не вбачає іншого виходу, окрім як звернутися до суду за захистом своїх порушених відповідачем прав.
Позивачем здійснено розрахунок суми процентів за користування позиченими коштами з моменту укладання договору 03.12.2014 р. по 10.10.2017 р.
Сума позикиПеріод користування позикоюКількість днів у періодіСтавка НБУ, %Сума з урахуванням процентів (1х3х4/100%/365 днів)
82 000 грн06.02.2015 - 03.03.20152619.51 139.01 грн.
82 000 грн24.06.2016 - 28.07.20163516.51 293.85 грн.
82 000 грн29.07.2016 - 15.09.20164915.51 701.61 грн.
82 000 грн26.05.2017 - 10.10.201713812.53 875.34 грн.
Всього:44 573.87 грн.
січеньлютийберезеньквітеньтравеньчервеньлипеньсерпеньвересеньжовтеньлистопадгрудень
2014100,2100,6102,2103,3103,8101,0100,4100,8102,9102,4101,9103,0
2015103,1105,3110,8114,0102,2100,499,099,2102,398,7102,0100,7
2016100,999,6101,0103,5100,199,899,999,7101,8102,8101,8100,9
2017101,1101,0101,8100,9101,3101,6100,299,9----
Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: Приклад: І Іс = (І І 1:100) х (І І 2:100) х (І І 3:100) х…(І І Z:100), де І І 1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, І І 2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення, І І Z - індекс інфляції за останній місяць прострочення
Розрахунок 3% річних в період прострочення з 03.12.2014 р. по 10.10.2017 р.
Прострочена поверненням сума боргу.Період прострочення відповідної суми боргу.Період, днів.Сума трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу за відповідний період прострочення. (1 х 3.0% / 100.0% / 365 днів х 3)
Сума трьох процентів річних за увесь час прострочення повернення позики складає всього:7023.00 грн.
Сума доданків неповернутої частини позики, збільшена з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та на три проценти річних згідно з положенням ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, та процентів за користування відповідачем позикою на рівні облікової ставки Національного Банку України на підставі ст. 1048 Цивільного Кодексу України дорівнює:
2Проценти за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки Національного Банку України44 573.87 грн.
3Три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу7023.00 грн.
Всього:229657,35 грн.
У судове засідання позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сілко Н.Г. не з'явилися, в поданій до суду заяві представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та розглядати справу за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився повторно, про поважні причини неявки суду не повідомив. Судова повістка, направлена рекомендованим листом з повідомленням, повернулася на адресу суду з відміткою за закінченням терміну зберігання, тому суд вважає, що відповідач ухиляється від явки в суд, тому справу можливо розглянути за його відсутності в заочному судовому засіданні.
З письмової згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Судом було встановлено, що 03 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_3 взяв у борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 82 000 грн., взявши на себе зобов'язання повернути борг до 07 грудня 2014 р.
На підтвердження цього факту та на виконання вимоги ч. 2 ст. 1047 ЦК України, боржником була складена розписка, яка посвідчує передання йому кредитором визначеної грошової суми.
За ч. 1 ст. 1049 ЦК України «позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором». У визначений у розписці строк відповідач борг позивачу не повернув.
Весною 2015 року позивачем було подано заяву до Дзержинскього РВ ГУМВС України про вчинене кримінальне правопорушення відповідачем. Відповідно до висновку від 08 травня 2015 року, ст. о/у. капітаном міліції Д.В. Уваровим СУР ВМ Дзержинського РВ ГУМВС України, було опитано відповідача - ОСОБА_3, який підтвердив, «…що дійсно брав у борг грошові кошти у гр. ОСОБА_5 …».
З метою врегулювання спору до судового розгляду, позивачем 03 серпня 2017 року було направлено на адресу відповідача лист з вимогою про повернення суми позики у розмірі 82 000 грн. У жовтні 2017 року позивач вдруге направив вимогу, але борг не повернутий до теперішнього часу.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.
Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.
Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України, за приписами якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня фактичного повернення позики.
Указані правила в цілому спрямовані на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів та порядок їх сплати не визначався.
Таким чином, проценти, передбачені вказаною правовою нормою є платою за користування чужими грошовими коштами, яка за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, тобто проценти за договором позики нараховуються до моменту повного повернення запозичених грошових коштів та виконання всіх передбачених договором грошових зобов'язань.
Обов'язок боржника сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами передбачений і ст. 536 ЦК України, яка має імперативний характер за виключенням правовідносин між фізичними особами.
Відповідно до коментованої статті за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Правові наслідки порушення зобов'язань передбачені ст. 611 ЦК України, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно приписів ч. ч. 2, 3 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
За загальними правилами ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом відповідної валюти, на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.
Як роз'яснено в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.
У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Наслідки порушення договору позичальником встановлені ст. 1050 ЦК України.
Відповідно до частини першої прокоментованої статті в разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
При цьому слід враховувати, що, попри подібність правової природи п. 3 ст. 549 ЦК України (щодо сплати пені) та ст. 625 ЦК України (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою, оскільки передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідки порушення боржником грошового зобов'язання не є неустойкою. Крім того, слід мати на увазі, що правова природа процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, також не є тотожною з процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, передбаченими статтями 536, 1048 ЦК України, позаяк проценти (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виконують відповідну самостійну компенсаційну функцію, а саме: плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами в поза договірний період.
Розрахунок суми боргу, викладений позивачем у позовній заяві, не викликає сумнівів.
Сума доданків неповернутої частини позики, збільшена з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та на три проценти річних згідно з положенням ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, та процентів за користування відповідачем позикою на рівні облікової ставки Національного Банку України на підставі ст. 1048 Цивільного Кодексу України дорівнює:
2Проценти за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки Національного Банку України44 573.87 грн
3Три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу7023.00 грн.
Всього:229657,35 грн.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 533, 536, 599, 610-612, 625-629, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, сплачений судовий збір у сумі 2296,58 грн.
Заочне рішення може бути скасоване Дергачівським районним судом Харківської області шляхом подачі відповідачем письмової заяви про його перегляд в 30-денний термін з дня отримання копії рішення, а позивачем в загальному порядку шляхом подачі в 30-денний термін до апеляційного суду Харківської області апеляції з моменту оголошення рішення, а в разі відсутності особи, яка бере участь у справі при оголошенні рішення, у той же строк з моменту отримання копії рішення.
Суддя Л. О. Якименко