Ухвала

Іменем України

11 січня 2018 року

м. Київ

справа № 215/5392/16-ц

провадження № 61-66 ск 18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду: Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року у справі за клопотанням компанії «Шикар Корпорейшн Джи Ей» про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 28 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року компанія «Шикар Корпорейшн Джи Ей» звернулася до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 28 жовтня 2016 року про стягнення зПАТ «ПГЗК» на користь заявника 269 063,02 долари США.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2017 року провадження у вищевказаній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі за заявою ПАТ «ПГЗК» до компанії«Шикар Корпорейшн Джи Ей» про скасування рішення міжнародного арбітражу (761/45802/16-ц), що розглядається Шевченківським районним судом міста Києва.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року ухвалу місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій 13 грудня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «ПГЗК» просить ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не вирішено питання по суті, а також не встановлено будь-яких прав чи обов'язків для жодної із сторін процесу.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегії суддів дійшла наступного висновку.

Задовольнивши клопотання ПАТ «ПГЗК» та зупинивши провадження у справі, місцевий суд дійшов висновку про неможливість розгляду цієї справи до вирішення Шевченківським районним судом міста Києва справи за заявою ПАТ «ПГЗК» до компанії«Шикар Корпорейшн Джи Ей» про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, апеляційний суд, виходив із того, що місцевим судом, під час вирішення питання про зупинення провадження у справі, дотримано норми процесуального права, оскільки обставини, які будуть встановлені при вирішенні справи Шевченківським районним судом міста Києва, стосуються предмету доказування у вказаній справі.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, в редакції від 07 липня 2010 року, яка була чинною на момент розгляду справи судом першої інстанції, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Пунктом 3 частини першої статті 203 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, в редакції від 07 липня 2010 року, яка була чинною на момент розгляду справи судом першої інстанції, встановлено, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Таким чином, необхідність зупинення провадження у справі виникає в тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Встановивши те, що предметом спору у вказаних справах є одне і те ж рішення міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 28 жовтня 2016 року, суд апеляційної інстанції, дійшов вмотивованого висновку про законність ухвали місцевого суду про зупинення провадження у справі, яка винесена на підставі пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, в редакції від 07 липня 2010 року, отже правильно залишив ухвалу місцевого суду без змін.

При цьому, судом апеляційної інстанції правильно враховано той факт, що вимоги про стягнення заборгованості з ПАТ «ПГЗК» на підставі вищевказаного рішення міжнародного комерційного арбітражу залежать від чинності/нечинності цього рішення. А питання чинності/нечинності рішення міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 28 жовтня 2016 року про стягнення з ПАТ «ПГЗК» на користь заявника 269 063,02 долари США підлягає вирішенню Шевченківським районним судом міста Києва при розгляді справи № 761/45802/16-ц

Зважаючи на те, що зупинення провадження у справі полягає у тимчасовому припиненні судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду, а в ході вирішення вказаного питання судом спір по суті правовідносин не вирішується та розгляд справи не закінчується, посилання заявника в касаційній скарзі на відсутність в оскаржуваній ухвалі суду апеляційної інстанції висновків по суті розглянутих вимог є безпідставними.

Пунктом 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, в редакції, яка була чинною на дату подання касаційної скарги, було визначено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Аналогічна норма міститься й у пункті 5 частини другої статті 394 ЦПК України, за змістом якої суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Із касаційної скарги та оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, не вбачається порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у випадку оскарження ухвали, суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

На підставі наведеного, колегія суддівдійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року у справі за клопотанням компанії «Шикар Корпорейшн Джи Ей» про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 28 жовтня 2016 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта