Ухвала

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 314/7123/16-ц

провадження № 61-37476ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування - Вільнянська районна державна адміністрація Запорізької області, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17 травня 2018 року звернувся через засоби поштового зв'язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року з пропуском, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження було 18 квітня 2018 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушував питання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що: не був присутнім на судовому засіданні у суді апеляційної інстанції 13 березня 2018 року; копія повної постанови апеляційного суду Запорізької області від 13 березня 2018 року надійшла на адресу його нового представника ОСОБА_3 19 квітня 2018 року. Проте ОСОБА_1 не надав будь-яких належних доказів щодо порушення апеляційним судом вимог щодо видачі (надсилання) йому копії судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року вказані ОСОБА_1 причини для поновлення строку визнані неповажними, а касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для звернення особи, яка подала касаційну скаргу, із заявою із наведенням інших підстав для поновлення строку.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

На виконання ухвали Верховного Суду від 02 липня 2018 року від ОСОБА_1 надійшов лист, у якому він зазначає, що належними доказами щодо порушення апеляційним судом Запорізької області вимог щодо видачі (надсилання) йому копії оскарженого судового рішення є копії матеріалів справи. Зокрема, ОСОБА_1 надано до суду копію: а.с. 153, 154, 155, 156, 157, 159, 167, 169, 170, на яких знаходяться судові повістки учасникам справи та зворотні повідомлення; а.с. 184, на якому знаходиться супровідний лист апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2018 року щодо направлення ОСОБА_1 копії рішення від 13 березня 2018 року; а.с. 189, на якому знаходиться супровідний лист від 13 квітня 2018 року щодо направлення судом першої інстанції представнику ОСОБА_3 згідно його заяви копії оскаржених рішень; а.с. 190-191, на яких знаходиться заява ОСОБА_3 від 05 квітня 2018 року, адресована до апеляційного суду щодо надіслання копій оскаржених рішень та лист апеляційного суду щодо надіслання за належністю заяви представника до Вільнянського районного суду Запорізької області.

Аналіз наданих матеріалів свідчить, що апеляційним судом виконано вимоги статті 386 ЦПК України щодо направлення ОСОБА_1 копії оскарженого рішення суду. ОСОБА_1 не вказує, враховуючи наявність супровідного листа апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2018 року про направлення ОСОБА_1 копії рішення від 13 березня 2018 року, яким чином апеляційним судом Запорізької області порушено вимоги щодо видачі (надсилання) йому копії оскарженого судового рішення.

З урахуванням обов'язку суду апеляційної інстанції надіслати учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні копію судового рішення, отримання новим представником, який не брав участі у справі, копій оскаржених рішень після спливу строку на касаційне оскарження, не може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження відповідно до приписів частини другої статті 390 ЦПК України без надання відповідних доказів не отримання саме учасником справи ОСОБА_1 повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. За змістом частини другої статті 127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений в тому числі і за ініціативою суду.

Аналіз наданих ОСОБА_1 матеріалів свідчить про наявність підстав для продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: звернутись до суду касаційної інстанції із заявою, у якій навести інші підстави для поновлення строку. Тому суд, на підставі частини другої статті 127 ЦПК України, продовжує його.

Керуючись статтями 120, 127, 260, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк на усунення недоліків касаційної скарги до 30 серпня 2018 року.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат