Номер провадження 2/229/106/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.

при секретарі Цукаревій К.А.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ,

В С Т А Н О В И В:

Військово-цивільна адміністрація м.Торецьк Донецької області звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_1, батьківських прав відносно дочки, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 17.06.2017 року неповнолітню ОСОБА_2 було направлено до Центру соціально-психологічної реабілітації м.Торецька, де вона і знаходиться до теперішнього часу, батько дитини жодного разу її не відвідував. Протягом багатьох років не бачився із донькою, не цікавився її життям, здоров'ям та навчанням.

08.09.2017 року неповнолітня ОСОБА_2 написала на комісію з питань захисту прав дитини про розгляд питання про доцільність позбавлення батьківських прав її батьків.

За інформацією громадської характеристики ОСОБА_1 за місцем мешкання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надали до суду заяву із клотанням розглядати справу за їх відсутності, підтримують позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили суд про їх задоволення.

Відповідач по справі ОСОБА_1 в судове засідання прибув, пояснив, що він дійсно тривалий час не займається вихованням своєї доньки, не цікавиться її життям і здоров'ям, не надає їй матеріальну допомогу, взагалі із нею не спілкується, довгий час перебував в місцях позбавлення волі, в останнє бачив доньку в 2009 році. Позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Згідно з ч.1,4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справ та надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла дванадцяти років.

Згідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 10 квітня 2002 р., яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №55 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 3,5-6).

Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України у п. 16 Пленуму № 3 від 30 березня 2007 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 18 грудня 2008 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З врахуванням вищезазначеного, під час розгляду справ про позбавлення батьківських прав, позивач має довести, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а відповідач повинен довести, що він належним чином виконує батьківські обов'язки.

Відповідно до ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що відповідач на протязі тривалого часу, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини, фізичним та моральним розвитком не займається, не цікавиться нею, не проявляє турботу, матеріально не підтримує (а.с. 12-13).

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_2 з 17.06.2017 року по теперішній час знаходиться у Центрі соціально-психологічної реабілітації м.Торецька, де батько дитини жодного разу її не відвідував, не цікавиться її долею, матеріально не допомагає (а.с.8,9, 11-13).

В судовому засіданні відповідачем не було спростовано вимоги викладені в позові та не доведено факт його участі у житті, вихованні та розвитку малолітньої дитини ОСОБА_2, він погодився з позовом та визнав його.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 негативно характеризується за місцем мешкання, зловживає спиртними напоями, ніде не працює. Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1, складеним комісією у складі депутатів сільської ради, в результаті перевірки встановлено, що будинок, в якому мешкає відповідач знаходиться у жахливому стані, потребує капітального ремонту, вікна гнилі, стіни чорні, підлога ніколи не фарбувалась, відусіль бруд та сміття. ОСОБА_1 багато років поспіль ніде не працює, неодноразово був засуджений, часто випиває спиртні напої (а.с.10).

Відповідно до характеристики, наданої директором НВК "Школи-саду", в якій навчається ОСОБА_2, батьки не приділяють належну увагу вихованню доньки. Ніколи не відгукуються на прохання та пропозиції вчителя. Родина стоїть на внутрішньошкільному обліку, як родина, де не склалися належні умови для навчання та виховання (а.с.4).

При прийнятті рішення суд також враховує висновок Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області, тобто органу, який безпосередньо займається проблемами виховання дітей, згідно з яким цей орган вважає доцільним та необхідним позбавити відповідача батьківських прав відносно його дитини: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах самої дитини (а.с.12-13).

За своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є: по - перше, засобом захисту прав та інтересів дитини; а по - друге, певною юридичною відповідальністю за протиправну та винну поведінку одного чи обох батьків дитини по відношенні до неї.

За встановлених судовим розглядом обставин слід дійти висновку, що відповідач виключно з власної вини вчиняв дії, які привели до невиконання ним своїх батьківських обов'язків, і позбавлення його батьківських прав матиме для дитини виключно позитивні наслідки для її фізичного, духовного і творчого розвитку.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст. 12 ЗУ „Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що вказані дії відповідача, який не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тривалий час не спілкується з нею, не займається та не цікавиться її розвитком, здоров'ям та оздоровленням, і таке інше, що дозволило б говорити про піклування в розвитку дитини, хоча і мав таку можливість, свідчать про те, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Згідно з п.2, п. 3 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав на звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Що стосується вимоги позивача про стягення аліментів на утримання дитини.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК Україниспособи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначає ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи те, що відповідач є батьком малолітньої дитини, тобто, має обов'язок утримувати її до досягнення нею повноліття, немає на утриманні інших осіб та утриманців, є працездатним, що дозволяє визначити розмір аліментів у частці від його заробітку (доходу), суд дійшов до висновку про те, що аліменти слід стягнути з відповідача у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення позивача до суду (07.12.2017 року) і до досягнення дитиною повноліття щомісячно.

Розмір аліментів, при цьому, за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян та 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати по судовому збору в сумі 1280,00 грн.

Керуючись ст.ст. 3,10, 12,13, 76, 258, 259, 263-265, 273, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, по відношенню до його неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис про її народження № 55, зроблений 10 квітня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, громадянина України, аліменти на користь неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07 грудня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, громадянина України, у дохід держави судовий збір в сумі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп.

Рішення у частині стягнення аліментів за один місяць надати негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Є. В. Петров