ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2853/18 Справа № 200/9962/17 Суддя у 1-й інстанції - Шевцова Т.В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
УХВАЛА

21 грудня 2018 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1, розглянувши заяву Першого заступника прокурора Дніпропетровської області про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського апеляційного суду перебуває цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року по справі за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про витребування майна з чужого незаконного володіння.

20 грудня 2018 року до суду надійшла заява Першого заступника прокурора Дніпропетровської області про забезпечення позову, в якій заявник зазначає, що предметом спору у даній справі є витребування нерухомого майна квартири № 47, розташованої за адресою: вул Запорізьке шосе, 38 в м.Дніпро. Спірне нерухоме майно, яке вибуло з власності територіальної громади в м.Дніпро в особі Дніпровської міської ради поза волею власника на підставі скасованого заочного рішення суду від 15.06.2016 року у справі №175/ 218/16-ц, в подальшому було двічі відчужено: на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2016 року зазначена квартира відчужена ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 та на підставі договору купівлі продажу від 19.10.2016 року зазначена квартира відчужена ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 З огляду на зазначене, позивач вважає, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно та заборони вчиняти певні дії, виконання рішення, постановленого у справі №200/9962/17, буде унеможливлено, оскільки володілець спірного нерухомого майна має реальні можливості відчужити майно, тому просить апеляційний суд накласти арешт на квартиру № 47, розташовану за адресою: вул.Запорізьке шосе,38 в м. Дніпро; заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб'єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, тощо, вчиняти будь-які дії, що пов'язані з державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно - квартиру № 47, розташовану за адресою: вул.Запорізьке шосе, 38 в м. Дніпро.

В силу ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Судом встановлено, що в червні 2017 року Перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся з позовом ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Витребовано від ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь територіальної громади м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру № 47, розташовану за адресою: вул.Запорізьке шосе, 38 в м. Дніпро (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 01).

У вересні 2018 року відповідач ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою на вказане рішення.

За змістом ст.ст.149-153 ЦПК України, при вирішенні питання забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Разом з тим, звертаючись з заявою про забезпечення позову, суду не надано доказів, що з моменту звернення першого заступника прокурора Дніпропетровської області з позовом відповідачем вчинялись дії, які б могли унеможливити виконання рішення суду.

Враховуючи, що у справі ухвалено рішення по суті спору, а фактичних обставин, що свідчили б про ускладнення чи неможливість його виконання, заявником не наведено, суд не вбачає об'єктивної необхідності в забезпеченні позову на стадії апеляційного розгляду справи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У принципі 7 доповіді Асоціації міжнародного права «Про забезпечувальні і запобіжні заходи в міжнародному цивільному процесі», ILA,1996) зазначається, що суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті застосування забезпечувальних заходів.

Згідно ч.1 ст.154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Посилання заявника на відсутність підстав для зустрічного забезпечення не відповідає матеріалам справи і положенням процесуального закону, та зводиться до небажання заявника виконувати вимоги ст. 154 ЦПК України. При цьому застосування таких крайніх заходів забезпечення позову як арешт та заборона відчуження без забезпечення відшкодування збитків відповідача призведе до істотного дисбалансу інтересів сторін спору.

Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи відсутність обґрунтованої загрози невиконання чи ускладнення виконання рішення суду та виходячи із принципу балансу інтересів сторін, заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.153, 260 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви першого заступника прокурора Дніпропетровської області про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя О.П.Варенко