Постанова

Іменем України

06 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 696/1527/15-ц

провадження № 61-2817св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., ЧернякЮ. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Кам'янського районного суду Черкаської області, у складі головуючого судді Коваленка В. І., від 04 листопада 2015 року, додаткове рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області постановлену у складі колегії: Карпенко О. В., Нерушак Л. В., Бабенка В. М., від 22 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 ОСОБА_3 подала позовну заяву до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач - ОСОБА_4 є батьком позивача, який ухиляється від надання матеріальної допомоги на її утримання. З 01 вересня 2014 року і по даний час ОСОБА_3 навчається на факультеті іноземних мов Черкаського національного університету ім. Б.Хмельницького на денній формі навчання. Отримує невеликого розміру стипендію. Мати позивача - ОСОБА_8 самостійно і в повному обсязі матеріально її забезпечує, зокрема, на підготовку її до навчального року було придбано одяг, канцелярське приладдя, оплачено проживання у гуртожитку, надає кошти на харчування та на проїзд додому.

ОСОБА_3, вважаючи, що на її батька повинен бути покладений обов'язок щодо надання їй матеріальної допомоги у зв'язку із продовженням нею навчання, просила ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_4 на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 тис. грн щомісячно до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку.

04 листопада 2015 року рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 450 грн кожного місяця аліментів на утримання своєї доньки ОСОБА_3 до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку. Вирішено питання про судові витрати.

06 листопада 2015 року додатковим рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 06 листопада 2015 року стягнуто із ОСОБА_4 450 грн кожного місяця аліментів на утримання своєї доньки ОСОБА_3 до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, за умови продовження нею навчання, починаючи з 28 вересня 2015 року.

Судове рішення першої інстанції мотивоване наявністю у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу доньці, яка навчається.

22 грудня 2015 року ухвалою колегії суддів апеляційного суду Черкаської області рішення суду першої інстанції, а також додаткове рішення суду першої інстанції, залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.

У січні 2016 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2015 року, додаткове рішення цього ж суду від 06 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 грудня 2015 року.

25 січня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

22 лютого 2016 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_8 подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вказує на її необґрунтованість та безпідставність.

10 березня 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 частини першої розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на порушення апеляційний судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають обставинам справи. Заявник вважає, що судами не враховано що він не має реальної можливості надавати матеріальну допомогу доньці у зв'язку із її навчанням, у зв'язку з тяжким матеріальним станом, хворобою, інвалідністю, тощо. Крім того судами не прийнято до уваги його зауваження, що позивач не довела необхідність такої допомоги.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 01 вересня 2014 року і по даний час ОСОБА_3 навчається на факультеті іноземних мов Черкаського національного університету ім. Б.Хмельницького на денній формі навчання, отримує стипендію у розмірі 900 грн на місяць.

ОСОБА_4 у добровільному порядку не надає позивачу матеріальної допомоги на період навчання.

Встановлено, що відповідач отримує пенсію у розмірі 1049 грн, заробітну плату у розмірі 1 374 грн, має у приватній власності житловий будинок, а також у його користуванні знаходяться дві земельні ділянки, площею 0,78 га.

Також встановлено, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІІ групи, інших осіб на його утриманні немає.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, ухвалюючи рішення у справі, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання.

За правилами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»): 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Пред'являючи позов, позивач зазначала, що потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись зокрема на витрати, пов'язанні з навчанням, харчуванням, проживанням у гуртожитку та витрати на проїзд додому, оскільки стипендія не покриває цих витрат.

У запереченнях на позовну заяву та у апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незадовільний стан здоров'я та матеріальне становище, вказував на неспроможність утримувати свою доньку.

Встановивши, що позивач досягнула повноліття, продовжує навчання, отримує невелику стипендію, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, яка оплачує проживання у гуртожитку, забезпечує одягом, продуктами харчування та всіма необхідними для навчання знаряддями та задовольняючи частково позов і стягуючи з відповідача аліменти на користь позивача у розмірі 450 грн, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач зобов'язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу доньці саме у такому розмірі, вважаючи цю суму обґрунтованою, достатньою та такою, що відповідає потребам позивача.

Враховуючи те, що відповідач офіційно працює і його дохід за місцем роботи за період з квітня по вересень 2015 року становив 7 639 грн 31 коп. (а.с. 35), а також те, що відповідач є інвалідом ІІІ групи внаслідок загального захворювання і отримує щомісячну пенсію по інвалідності у розмірі 1 049 грн, має у власності житловий будинок, у його користуванні перебувають дві земельні ділянки, площею 0,78 га (а.с. 44), прийнявши до уваги те, що останній перебуває на диспансерному обліку у зв'язку з перенесенням вірусного гепатиту, потребує постійного лікування та медичного догляду, висновок судів про наявність у відповідача можливість надавати повнолітній дочці матеріальну допомогу у розмірі по 450 грн щомісячно є обґрунтованим.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2015 року, додаткове рішення цього ж суду від 06 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк