У Х В А Л А

про залишення зустрічного позову без руху

09 січня 2018 року м.Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області, розглянувши матеріали зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсними зобовязань, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати порушеними його права споживача шляхом визнання недійсними зобовязань перед ПАТ «ПРИВАТБАНК» від 02 липня 2016 року щодо отримання за кредитною карткою кредиту у розмірі 12480 грн.

Зустрічний позов був направлений до суду поштою 22 грудня 2017 року, що підтверджується відповідною відміткою на конверті та переданий судді для розгляду 04 січня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред'явлення позову, повинна відповідати вимогам статтей 175 і 177 цього Кодексу. До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Посилаючись на законодавство про захист прав споживача, позов не оплачений судовим збором.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлений вичерпний перелік осіб, що мають звільнені від сплати судового збору, і споживачі до цієї категорії чинною редакцією закону не віднесені.

Між тим, ст.22 ч.3 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає можливість звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів". Цим Законом встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно ст.1 ч.1 п.22 Закону № 1023-ХІІ споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Ураховуючи зазначене, судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб - споживачів товарів, робіт і послуг.

Згідно із ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Відтак, ОСОБА_1, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду для дотримання вимог ст.175 ЦПК України, зобов'язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено (ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів»), тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

У зв'язку цим, застосування Закону № 1023-XII до правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення кредитного договору між сторонами виникають інші правовідносини.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров'я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному Законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форма його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. А у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статями 15 і 23 цього Закону.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Після укладання договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання кредитного договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Як вбачається із зустрічного позову, його предметом є визнання недійсними зобовязань ОСОБА_1 від 02 липня 2016 року щодо отримання за кредитною карткою №746613 кредиту у розмірі 12480 грн.

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами за позовом, не є захистом прав споживачів фінансових послуг, а відтак вищевказаний позов підлягає оплаті судовим збором у встановленому законом розмірі.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01.01.2017 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 1600 грн.

Таким чином, розмір судового збору, який слід сплатити ОСОБА_1 становить 640 грн. 00 коп.

Крім того, ОСОБА_1 не дотримано вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки в зустрічному позові не зазначено: поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта позивача, засоби звязку; повне найменування відповідача, поштовий індекс, ідентифікаційний код відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

В порушення п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України ОСОБА_1 не зазначив щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів доказів, копії яких долучені до позовної заяви.

Крім того, копії доказів, які долучені до зустрічного позову не завірені у встановленому законом порядку, згідно вимоги ст. 95 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

В порушення п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України ОСОБА_1 не додано до зустрічного позову попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи.

В порушення п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України ОСОБА_1 не додано до зустрічного позову підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Також, ОСОБА_1 не дотримано вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України згідно яких позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За вказаних обставин зустрічний позов слід залишити без руху із наданням строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 185, 194, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И Л А:

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсними зобовязань - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для виправлення вказаних у даній ухвалі недоліків зустрічного позову 10 (десять) днів з дня вручення цієї ухвали, а саме:

- зазначити в зустрічному позові поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта позивача, засоби звязку;

- зазначити в зустрічному позові повне найменування відповідача, поштовий індекс, ідентифікаційний код відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

- надати відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів доказів, які додані до зустрічного позову;

- долучити до зустрічного позову копії письмових доказів, засвідчені згідно вимог ст. 95 ЦПК України;

- надати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи;

- надати підтвердження того, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- додати до зустрічного позову документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 640 грн.

Розяснити, що в разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, зустрічний позов буде вважатись неподаним та буде повернутий позивачу, що не перешкоджає повторному зверненню із аналогічною заявою до суду.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/sud1715/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя О.О.Першко