Справа № 152/21/18
УХВАЛА

12 лютого 2018 року

Суддя Шаргородського районного суду

Вінницької області

ОСОБА_1,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Шаргородського районного суду з означеним позовом, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну частку (пай) розміром 0,9935 та 0,9935 в умовних кадастрових гектарах з визначенням меж в натурі (на місцевості), що перебувала в колективній власності КСП імені 9 Кримської кавалерійської дивізії в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, на яку мала право ОСОБА_4.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначав, що 01.12.2003 року померла його матір ОСОБА_4. При житті ОСОБА_4 не зробила заповіту на належне їй спадкове майно.

Як йому стало відомо у 2017 році, відповідно до Додатку до розпорядження голови Шаргородської РДА від 08.10.2008 року за №413, його матері ОСОБА_4 належить право на земельну ділянку №452 площею 0,9935 га.

Вважає, що має право на свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну площу (пай), яка перебувала у колективній власності КСП імені 9 Кримської кавалерійської дивізії, з вказаним розміром га в умовних кадастрових гектарах, яке мала ОСОБА_4 на підставі вказаного вище додатку.

01.12.2003 року його матір померла і не скористалася своїм правом на отримання земельного паю через порушення керівництвом КСП імені 9 Кримської кавалерійської дивізії вимог Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року, відповідно до п.2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Також, позивач зазначав, що з довідки комунальної установи «Хмільницький районний трудовий архів» вбачається, що ОСОБА_5 відноситься до категорії осіб, що перераховані вище, які мають право на земельну частку пай.

Відповідно до листа Державного комітету України по земельних ресурсах за №4251, як виняток землі резервного фонду, створеного місцевою радою, можуть передаватися у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян, які безпідставно (помилково) не були включені до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю цього підприємства і на час видачі зазначеного акта були членами КСП.

Вважає себе спадкоємцем матері ОСОБА_4, оскільки проживав із спадкодавцем на час смерті, вів спільне господарство.

З метою вирішення питання прийняття спадщини він змушений звертатися до суду з цим позовом, оскільки вважає себе таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із матірю, вів з нею спільне господарство і не заявив про відмову від спадщини.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки, тому, як спадкоємець першої черги, який не заявив про відмову від спадщини, звертається із цим позовом до суду.

Ухвалою судді від 12.01.2018 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_2, оскільки вона подана з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства України, зокрема, відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Частиною 4 ст.177 ЦПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В позовній заяві ОСОБА_2 не всі зазначені вимоги ст.175 ЦПК України були дотримані.

Так, в порушення вимог п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивачем не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України) щодо відповідача ОСОБА_3 сільської ради, а також, щодо самого позивача реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта громадянина України, та відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти як позивача, так і відповідача.

Також, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивач повинен у позовній заяві зазначити, в тому числі, ціну позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Пунктом 2 ч.1 ст.176 ЦПК України встановлено, що ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно вартістю майна.

ОСОБА_2 заявив позов про визнання права власності на спадкове майно, проте, не зазначив ціну позову, яка, в силу вимог п.2 ч.1 ст.176 ЦПК України повинна бути визначена, виходячи із вартості цього майна.

В порушення вимог п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивач ОСОБА_2 не зазначав змісту позовних вимог: способу захисту порушеного права або інтересу, що передбачений законом або договором, який відповідає викладеним ним обставинам справи.

Так, ОСОБА_2 просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну частку (пай) розміром 0,9935 та 0,9935 в умовних кадастрових гектарах, з визначенням меж в натурі (на місцевості), що перебувала в колективній власності КСП імені 9 Кримської кавалерійської дивізії в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, на яку мала право ОСОБА_4, проте, з викладених ним обставин вбачається, що спадкодавець ОСОБА_4 не мала права власності на земельну ділянку, яке б було підтверджене відповідним правовстановлюючим документом. При цьому, сам ОСОБА_2 зазначав в позові про те, що спадкодавець мала лише право на земельну частку (пай), що має певну площу, зокрема, 0,9935 га, проте, з невідомих причин вказує, що ця площа визначена в умовних кадастрових гектарах, тоді як вона визначена в гектарах, що підтверджено включенням прізвища матері в додаток до розпорядження голови Шаргородської РДА як померлої особи, державний акт після смерті якої може бути видано спадкоємцям, у звязку із чим може бути успадковане лише право спадкодавця на земельну ділянку, а не право власності на неї.

Крім того, в порушення вимог п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивач ОСОБА_2 не зазначав доказів, що підтверджують вказані ним у позові обставини.

Так, позивач не зазначив доказів: на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_4, оскільки в свідоцтві про народження, на яке посилається позивач, його матірю зазначена ОСОБА_6; на підтвердження обставини, що він є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4; на підтвердження обставини про те, що спадкодавець ОСОБА_4 мала право на дві земельні ділянки однакового розміру 0,9935 га та 0,9935 га.

Також, обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 зазначав, що спадкодавець ОСОБА_4 мала право на земельну частку (пай) в землях колективної власності КСП імені 9 Кримської кавалерійської дивізії в с. Рахни-Лісові, проте, не зазначав доказів на підтвердження цих двох обставин, зокрема, що спадкодавець мав право на земельну частку (пай) саме в землях колективної власності КСП імені 9 Кримської кавалерійської дивізії і що в с. Рахни-Лісові існувало таке підприємство як КСП імені 9 Кримської кавалерійської дивізії, землі якого були розпайовані.

Крім того, обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 зазначав, що підтвердженням тієї обставини, що спадкодавець ОСОБА_4 є особою, яка мала право на земельну частку (пай), є довідка КУ «Хмільницький районний трудовий архів» щодо ОСОБА_5, але не зазначав доказів на підтвердження того, що обставини, встановлені щодо ОСОБА_5, викладені у цій довідці, доводять певні обставини щодо спадкодавця ОСОБА_4

Також, в порушення вимог п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява ОСОБА_2 не містила зазначення про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, в порушення вимог ч.4 ст.177 ЦПК України, позивачем не було додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановленому законом розмірі.

Так, згідно із статтею 67 Конституції України, кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).

За статтями 1, 2 цього Закону, судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частина 2 статті 3 цього Закону містить перелік обєктів, за які не справляється судовий збір, а стаття 5 перелік субєктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг.

Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня становить 1762 гривні.

Таким чином, позивачу ОСОБА_2 необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 1 відсотка від ціни позову, яку позивачем в позові не зазначено, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не менше 704,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не більше 8810 грн.), якщо 1 відсоток від ціни позову становитиме більше цього розміру судового збору, оскільки документів на підтвердження звільнення від сплати судового збору останній не зазначив.

Для усунення цих недоліків судом був установлений строк позивачу, що не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали і розяснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатися неподаною і повернута йому.

Проте, ухвала судді від 12.01.2018 року до даного часу залишена без належного реагування, хоча отримана позивачем ОСОБА_2 19.01.2018 року, що підтверджується розпискою про вручення копії ухвали суду.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки цивільним процесуальним законодавством України не передбачено надання повторного строку на виправлення недоліків позовної заяви, то позовна заява ОСОБА_2 вважається неподаною і повертається позивачеві.

Дана ухвала не перешкоджає повторному зверненню до суду з позовом, поданим і оформленим в порядку, встановленому ст.175 ЦПК України, після усунення зазначених в ухвалі обставин.

Керуючись ст.ст.185, 260 ЦПК України

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради про визнання права власності на спадкове майно повернути позивачеві.

Розяснити, що позивач ОСОБА_2 вправі повторно звернутися до суду з позовом, поданим і оформленим відповідно до ст.175 ЦПК України.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та проголошена 12.02.2018 року.

Суддя: