РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13712/17

пр. № 2/759/2185/18

05 липня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Фещук Т.С.,

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представників позивача ОСОБА_3, представника відповідача Семененка В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 до Київської місцевої прокуратури №8, Святошинського УП ГУНП у м. Києві про стягнення трьох процентів річних, третя особюа - УФЗБО ГУНП в місті Києві,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 заявили позов, за яким просили стягнути в солідарному порядку з Київської місцевої прокуратури №8, Святошинського УП ГУНП у м. Києві три проценти річних за прострочення зобов'язань з повернення, належних їм коштів, а саме на користь: ОСОБА_2 - 228,02 грн.; ОСОБА_7 - 2210,12 грн.; ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - 242,87 грн.

Позов мотивований тим, що у відповідачів на підставі ухвал Апеляційного суду м. Києва від 17.08.2017р. та від 21.08.2017р. виник обовя'зок негайно повернути позивачам грошові кошти та інше майно, що були вилучені у них в ході обшуків за місцем проживання, проте станом на день подання позову 08.09.2017р. так і не були повернуті.

За позовом відповідно до ухвали судді від 03.01.2018р.відкрите провадження, справа призначена до розгляду за правилами позовного провадження.

Позивачі та представник позивачів в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, надали пояснення, що зводяться до викладеного в заяві.

Прокурор Семененко В.П. просив в задоволенні позову відмовити, за безпідставністю, пославшись на те, що до правовідносин, що виникли між сторонами, не застосовуються приписи ст. 625 ЦК України, як на тому наполягають позивачі.

Інші учасники процесу в суд не з'явились, відзивів, пояснень до позову не надходило.

Судом встановлено таке.

Ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 17.08.2017 року та 21.08.2017 року в рамках кримінального провадження № 0000081 від 19 червня 2017 року за попередньою правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 191 КК України, скасовані ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва про накладення арешту на тимчасово вилучене майно та кошти, що були вилучені у позивачів в ході санкціонованих обшуків, і постановлено відмовити слідчому в задоволенні відповідних клопотань.

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова в задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Станом на 08.09.2017р. вилучене майно та кошти позивачам повернуті не були.

Вимоги позову засновані на ст. 625 ЦК України.

Даною нормою закону встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи вказану статтю, необхідно звернути увагу на два моменти, за умови існування яких, особа матимете право на відшкодування. Перший - між кредитором і боржником повинно існувати «грошове зобов'язання», другий - боржник повинен «прострочити виконання» такого грошового зобов'язання.

Отже, звертаючись до суду із вимогою про відшкодування передбаченого статтею 625 ЦК України, потрібно довести ці дві умови.

Загальне поняття «зобов'язання» визначене у статті 509 ЦК України, яка встановлює, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто, законодавець закріплює можливість виникнення цивільних прав і обов'язків із рішення суду, але за умови, що такі випадки прямо вказані у актах цивільного законодавства.

В даному ж випадку у слідчого, як це вбачається з наведеного, виник обов'язок повернути тимчасово вилучене майно особам в яких воно вилучено на підставі приписів кримінально-процесуального законодавства.

До того ж поняття зобов'язання та обов'язок не є тотожними.

Тому, суд знаходить позов безпідставн і таким, що задовроленню не підлягає.

За такого рішення витрати у справі розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,14,77,79,81,263,264,273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 до Київської місцевої прокуратури №8, Святошинського УП ГУНП у м. Києві про стягнення трьох процентів річних відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Святошинського районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Сенько М.Ф.