Дата документу 09.08.2018
Справа № 320/1221/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«09» серпня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого судді - Редько О.В., при секретарі - Колесніковій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що згідно укладеного між позивачем і відповідачем договору б/н від 05.07.2006 року відповідач отримав у позивача платіжну картку, відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 6900,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач свої зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків не виконав, внаслідок чого станом на 31.12.2017 року у нього утворилась заборгованість в сумі 85428,59 грн., яка складається з: 5844,23 грн. - заборгованість за кредитом; 71768,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи в сумі 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 4035,65 грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в загальній сумі 85248,59 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, а саме суму судового збору 1762,00 грн.

Ухвалою судді від 05.03.2018 року відкрито спрощене позовне провадження і справа призначена до розгляду.

Позивач в судове засідання не з'явився, у поданій заяві звернувся до суду з проханням розглядати справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від нього надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в частині тіла кредиту, вважає вимоги щодо стягнення процентів та пені необґрунтованими, оскільки їх розмір не відповідає умовам кредитування.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

В розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення суду має бути справедливим.

Згідно зі статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Під час розгляду справи судом встановлено, що 05.07.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір, шляхом ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг і підписанням відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, згідно якого відповідач отримав у позивача кредитну картку, відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 6900,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, обумовивши пунктами 3.2, 3.3 Умов і правил надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент.

Відповідно до п. 3.2 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та клієнт надає банку право в будь-який час змінити кредитний ліміт.

Згідно з п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідачем зобов'язання по сплаті кредиту не виконувались належним чином, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, який охоплює період з 06.07.2006 року по 31.12.2017 року, починаючи з грудня 2014 року у відповідача почала виникати безперервна прострочена заборгованість за кредитом, у зв'язку з чим банком нарахована позичальнику сума заборгованості станом на 28.02.2018 року в сумі 83542,06 грн., яка складається з: 7333,97 грн. - заборгованість за кредитом; 71891,80 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. - заборгованість за пенею, а також штрафи в сумі 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 3966,29 грн. - штраф (процентна складова).

В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Доказів належного виконання зобов'язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

Враховуючи заперечення відповідача щодо нарахованих банком відсотків, їх розміру, а також розміру пені та штрафів і беручи до уваги, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості, виходячи із зазначених банком вихідних даних.

Судом встановлено, що банком не у відповідності до умов договору, в рахунок збільшення, розраховано суму відсотків за користування кредитом, а саме нараховані суми відсотків по поточній і простроченій заборгованості не відповідають вказаним в розрахунку сумам кредиту з простроченої і поточної заборгованості.

Так, згідно з заявою клієнта (відповідача по справі) /а.с.12/, відсотки за користування кредитом розраховуються виходячи з 360 днів на рік та складають 3% (базова процентна ставка).

Пунктом 5.5.1 Умов та правил за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань, боржник сплачує проценти по підвищеній процентній ставці, або додаткову комісію, що визначається Тарифами.

Згідно з наданими позивачем Умовами та правилами, Тарифами, розмір підвищеної процентної ставки або комісії у випадку прострочення сплати кредиту, банком не встановлювались.

Як вбачається з розрахунку наданого позивачем відсотки за користування простроченим кредитом нараховуються банком у подвійному розмірі на всю суму заборгованості включаючи тіло кредиту, раніше нараховані відсотки та санкції.

В розумінні ст. 1056-1 ЦК України проценти за кредитним договором нараховуються за користування саме кредитом (кредитними коштами), а тому суд виходить з того, що базою для нарахування процентів є залишок суми основної (поточної та простроченої) заборгованості за кредитом, і проценти за користування кредитом не повинні нараховуватись на заборгованість із раніше нарахованих процентів та на штрафні санкції (ч. 2 ст. 550 ЦК України).

Також, суд не погоджується із нарахуванням відповідачу відсотків у подвійному розмірі, оскільки в наданому банком примірнику Умов та правил надання банківських послуг та Довідці про умови кредитування, зазначені положення не передбачені, докази про ознайомлення відповідача з цими умовами і прийняття позичальником цих умов, банком не надані. Крім того, умови про застосування до відповідача подвійної відсоткової ставки не зазначені і в самому розрахунку заборгованості банку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року справа № 325/1163/16-ц.

Крім того, на переконання суду, нарахування відсотків за кредитом може бути здійснено банком тільки в межах строку дії договору, який відповідає строку дії картки (строк кредитування), тобто до 05.07.2009 року, оскільки кредитна картка «Універсальна» НОМЕР_2 /а.с.12/ була 05.07.2006 . (п. 3.1 Умов і правил).

З аналізу положень статей 256, 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Аналогічний правовий висновок, висловлений у постановах Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-43цс17.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу» (рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року).

Ураховуючи, що право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку дії договору, що відповідає строку дії кредитної картки, то починаючи з 05 липня 2006 року позивач не мав права нараховувати проценти, а тому до вимоги позивача про стягнення процентів за період з 05 липня 2009 року до 31 грудня 2017 року позовна давність не може бути застосована, оскільки така вимога є необґрунтованою.

Наведена позиція відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року справа № 444/9519/12 (пункти 48-54), та Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року справа № 345/118/17.

У пункті 11 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, зокрема, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) та беручи до уваги визначені банком періоди та суми поточної і простроченої заборгованості, як вказується у наданому банком розрахунку станом на 09.07.2009 рік загальна сума заборгованості складала 206,75 грн.

Інших вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції після спливу строку дії картки позивачем не заявлені.

Також, як вказувалося вище, банком не надано доказів, що підтверджують надання іншої кредитної картки відповідачу або встановлення іншого строку дії карткового рахунку.

Також відповідачем не було заявлено вимогу про застосування строків позовної давності щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами за період з липня 2006 року по липень 2009 року.

Сума нарахованої банком пені, яка передбачена розрахунком банку на час закінчення строку дії картки, складає 0,00 гривень.

Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення штрафу в розмірі 4216,29 грн. (250 грн. - фіксована частина та 3966,29 грн. - процентна складова), суд виходить з наступного.

Пунктом 8.6 Умов і правил надання банківських послуг передбачено суму штрафу за порушення клієнтом строків платежів більш ніж на 120 днів по будь-якому з грошових зобов'язань в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Таким чином, сума штрафу та пені передбачені за однакове по суті порушення - несвоєчасну сплату обов'язкових платежів, і визначення підстав для сплати штрафу як порушення зобов'язань більше ніж на 120 днів, не змінює суті і характеру такого порушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

У зв'язку з не стягненням на користь позивача суми пені, то стягнення суми штрафів, які нараховані також за прострочення виконання грошового зобов'язання, не суперечить ст. 61 Конституції України, а тому в цій частині позову вимоги щодо стягнення штрафу підлягають частковому задоволенню. Оскільки, банком заявлено суму штрафу в розмірі 5 % суми позову, тому позовні вимоги підлягають задоволенню лише частково.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до пункту 3.1 Умов та правил карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти.

Користуючись кредитними коштами, ОСОБА_1 періодично сплачувала заборгованість за наданим кредитом.

Згідно з вищенаведеним пунктом 3.1 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки.

Наведений висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду у постановах від 07.02.2018 року № 751/5977/17, від 30.05.2018 року № 181/467/17.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості в загальному розмірі 6843 грн. 19 коп. з яких: 5844,23 грн. - заборгованість за кредитом, яка визнана відповідачем; 206,75 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на останній день дії картки; штраф 500,00 грн. (фіксована частина) та 292,21 грн. (процентна складова 5844,23 грн. * 0,05).

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 141 грн. 44 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 81, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 526-530, 610, 1054-1056-1 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, на користь Публічного Акціонерного Товариства комерційний банк "Приватбанк" юридична адреса м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50 ( р/р 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.07.2006 року, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 5844,23 грн. - заборгованість за кредитом, яка визнана відповідачем; 206,75 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на останній день дії картки; штраф 500,00 грн. (фіксована частина) та 292,21 грн. (процентна складова 5844,23 грн. * 0,05), а всього 6843,19 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, на користь Публічного Акціонерного Товариства комерційний банк "Приватбанк" юридична адреса м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50 ( р/р 3111, МФО 305299) судові витрати за сплату судового збору в розмірі 141 гривня 44 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09.08.2018 року.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду Редько О.В.