Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1030/18
Провадження № 2-о/499/87/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"19" грудня 2018 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Іванівського району Одеської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Іванівський районний сектор Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, про встановлення факту постійного проживання на території України

ВСТАНОВИВ:

13.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Іванівського районного суду Одеської області із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить суд встановити факт її постійного проживання на території України за адресою с. Благоєве Іванівського району Одеської області, вул. Радянської Армії 95 станом на 24.08.1991 року включно.

В обґрунтування наданої заяви, заявник посилається на те, що вона народилася 19.12.1980 року у с. Фархад Хавастського району, Сирдарїнської області, Узбекистанська РСР і проживала там до 1984 року.

У 1984 році вона розм. З мамою ОСОБА_2 та братом ОСОБА_1 переїхали на постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, де безперервно до теперішнього часу проживає.

За час реєстрації та проживання на території с. Благоєве у неї народилося восьмеро дітей, що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження.

Після звернення до Іванівського РС ГУДМС України в Одеській області з метою отримання громадянства України за територіальним походження, вона отримала відповідь де їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

Враховуючи ту обставину, що заявник переїхала на територію України у віці чотирьох років, паспорта громадянина радянського зразку вона не мала, а відповідно до посвідки на постійне місце проживання, її реєстрація в с. Благоєве значиться лише з 18.12.2012 року, що перешкоджає її у позасудовому порядку отримати громадянство України.

У судове засідання заявник не зявилася, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала.

Представник заінтересованої особи у судові засідання не зявився, про дату, час та місце судових засідань повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки, письмових заперечень проти заяви не надав, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, встановивши зазначені факти та обставини, які дають підстави для задоволення заявлених вимог, вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом у судовому засіданні, заявник ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про народження серії, народилася 19.12.1980 року у с. Фархад Хавастського району, Сирдарїнської області, Узбекистанська РСР. Її матірю є ОСОБА_2.

Відповідно до копії адресного листку прибуття, ОСОБА_2, 25.10.1984 року прибула до с. Благоєве (нині Великий Буялик) Іванівського району Одеської області на постійне місце проживання разом з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та донькою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Великобуялицької сільської ради, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 з 25.10.1984 року по 10.10.2005 рік. З 18.12.2012 року по теперішній час ОСОБА_1 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до копії посвідки на постійне місце проживання заявника, ОСОБА_1 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_6 з 18.12.2012 року. Відповідно до даної посвідки, ОСОБА_1 є особою без громадянства.

Згідно з наданою копією погосподарської книги, за 1991-1995 роки, станом на 01.01.1991 рік по 31.12.1995 рік ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала ІНФОРМАЦІЯ_7 та відвідувала 4 клас школи.

Згідно з наданих копій свідоцтв про народження дітей, з 1997 заявник народила вісім дітей на території Іванівського району Одеської області.

Відповідно до відповіді Іванівського РС ГУДМС в Одеській області, ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення юридичного факту, оскільки довідки та домові книги до розгляду ГУДМС не приймає при видачі паспортів громадянина України.

Реалізація права заявника отримати паспорт громадянина України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб,державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України»громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п.2 ч. 5ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч.2ст.256 ЦПКсуди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК Українита залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Таким чином, факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991року підтверджується дослідженими у справі доказами.

При викладених обставинах, у суду не виникає сумнівів в тому, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживала на території України, а тому заява про встановлення факту постійного проживання на території України є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 315-317, 319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа: Іванівський районний сектор Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживала на території України в с. Благоєве Іванівського району Одеської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

СуддяОСОБА_4