Справа № 742/3072/17 Провадження № 22-ц/795/61/2018 Головуючий у I інстанції - Ільченко О. І. Доповідач - Боброва І. О.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Бобрової І.О.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

за участю секретаря Шкарупи Ю.В.,

Сторони:

позивач - КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня», в інтересах якого поданий позов Прилуцькою місцевою прокуратурою Чернігівської області,

відповідач - ОСОБА_2, представником якого є адвокат Денисенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 листопада 2017 року у справі за позовом заступника керівника Прилуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» до ОСОБА_2 про відшкодування витрат лікарні на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення,

Місце ухвалення рішення - місто Прилуки Чернігівська область.

Дата складання повного тексту рішення - 05.11.2017,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 керівник Прилуцької місцевої прокуратури звернувся з позовом в інтересах держави в особі КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня», в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь бюджету в особі КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» витрати, понесені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_4 в розмірі 7509 грн 15 коп.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 листопада 2017 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь обласного бюджету в особі Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» - 7509 грн 15 коп. витрат, понесених закладом охорони здоров'я на лікування потерпілого ОСОБА_4 від злочину. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення.

Так, скаржник зазначає, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором доведено наявність в його діях складу правопорушення, неправомірність дій, шкоду, її розмір, а також причинно-наслідковий зв'язок між ними. Скаржник вважає, що при невизнанні ним позовних вимог, наданих прокурором доказів було недостатньо для прийняття судом такого рішення. Так, при закритті провадження відносно нього судом питання наявності чи відсутності в його діях складу злочину, як і підстави для виправдання чи встановлення факту його перебування в стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого, не досліджувались. Питання винуватості залишається відкритим та підлягає доказуванню в кожному конкретному випадку, тобто в даному випадку у цивільному провадженні при розгляді позову про відшкодування шкоди. З врахуванням норм діючого законодавства і положень КПК України, лише вирок суду про засудження особи у вчиненні злочину є єдиною підставою вважати, що мав місце злочин та підставою для звільнення від доказування цих обставин при розгляді цивільної справи про стягнення шкоди відповідно до ст.1206 ЦК України. Вироку суду про засудження скаржника не має. Однак судом цього не враховано.

Крім того, прокурором належними та допустимими доказами не доведено того, що саме скаржник (відповідач) наніс ушкодження потерпілому, не доведено, що саме від цих ушкоджень, які були отримані ще 16.04.2017, ОСОБА_4 лікувався у КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня», починаючи лише з 20.04.2017 по 13.05.2017.

З довідки лікувального закладу не вбачається від чого саме лікувався ОСОБА_4, не зазначено його діагнозу, а тому відсутні підстави стверджувати, що ці події пов'язані між особою причинно-наслідковим зв'язком.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити в силі, вважаючи його законним та обґрунтованим. Так, прокуратура зазначає, що кримінальне провадження № 0000714 по обвинуваченню ОСОБА_2 закрито ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 20.09.2017 в зв'язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного звинувачення. В ухвалі суду зазначено, що в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою підтримувати обвинувачення. Обвинувачений підтримав дане клопотання та просив провадження в справі закрити у зв'язку з відмовою потерпілого підтримувати обвинувачення так як вони помирилися. Крім цього, в ч.8 ст.284 КПК України зазначено, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку у зв'язку зі звільненням від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. Фактично, закриття кримінального провадження у зв'язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного звинувачення не являється реабілітуючою обставиною. В ході досудового розслідування встановлено та підтверджено причинно-наслідковий зв'язок між незаконними діями ОСОБА_2 та отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_4 Крім цього, цивільний позов в інтересах держави в особі КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» в кримінальному провадженні не заявлявся, оскільки на час розгляду кримінального провадження у суді довідка про вартість лікування потерпілого від злочину ОСОБА_4 була відсутня.

КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в результаті злочинних дій ОСОБА_2 потерпілий ОСОБА_4 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, який витратив 7509,15 грн. на його лікування, тому саме така сума повинна бути стягнута з відповідача на користь обласного бюджету в особі КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» на відшкодування витрат закладу охорони здоров'я.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано послався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія вважає такі висновки суду обґрунтованими та погоджується із рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, а наведені в апеляційній скарзі аргументи колегія суддів не вважає підставними, враховуючи наступне.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Підстави для закриття кримінального провадження прийнято розподіляти на реабілітуючі та нереабілітуючі.

До реабілітуючих (тобто тих, які повністю знімають з особи підозру) підстав віднесені ті, що вказані в п.п. 1-4 ч. 1 ст.284 КПК України.

До нереабілітуючих (тобто тих, які не знімають підозру, але звільняють від кримінальної відповідальності) підстав відносяться такі, які вказані в п.п. 5-7 ч. 1 зазначеної вище статті.

Відмова потерпілого від обвинувачення є нереабілітуючою підставою закриття провадження, це підтверджується тим, що особа, яка підозрювалася чи обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення, не має права на відшкодування шкоди, яка була їй завдана у процесі притягнення її до кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження у зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення можливе лише за умови відсутності реабілітуючих підстав для прийняття такого рішення, тобто лише при підтвердженні зібраними доказами події кримінального правопорушення та наявності в діях особи складу кримінального правопорушення.

Судом по справі встановлено, що ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 вересня 2017 року закрито кримінальне провадження №0000714 за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України у зв'язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного звинувачення.

Відповідно до змісту вказаної ухвали судом встановлено, що органом досудового слідства ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що 16.04.2017 близько 23 год., перебуваючи позаду будинку культури в смт.Линовиця Прилуцького району, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_4, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4, наніс йому один удар правим кулаком в область лівої частини щелепи, від чого потерпілий впав на землю, а ОСОБА_2 сів на нього зверху та завдав ще декілька ударів правим кулаком в область лівої частини щелепи, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої щелепи в ділянці кута зліва, що згідно з висновком судово-медичної експертизи №258 від 10.07.2017 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такий що спричинив тривалий розлад здоров'я.

Такі дії ОСОБА_2 досудовим слідством кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло наслідків, передбачених ст.121 КК України.

Незважаючи на те, що в ході досудового розслідування ОСОБА_2 свою вину не визнавав, заперечуючи саму подію кримінального правопорушення, ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 вересня 2017 року ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржував.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, задана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 та 3 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до довідки КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» від 07.09.2017 № 05-02/429, розмір витрат на лікування ОСОБА_4 у стоматологічному відділенні лікарні з 20.04.2017 по 13.05.2017 (23 ліжко/днів) становить 7509,15 грн.

Даний розрахунок проведений КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» відповідно до вимог Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить доводів щодо незгоди з розміром шкоди, що зазначений у вказаній довідці.

Доводи апелянта щодо відсутності в довідці КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» від 07.09.2017 № 05-02/429 даних щодо діагнозу ОСОБА_4, за яким він проходив лікування не є підставою для задоволення апеляційної скарги. Відповідно до виписки КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» від 13.05.2017 № 6926 хворий ОСОБА_4 знаходився в стоматологічному відділенні з 20.04.2017 по 13.05.2017 з діагнозом: лівобічний перелом нижньої щелепи в області кута по 38 зубу.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» роз'яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою КМУ № 545 від 16.07.1993. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Суд першої інстанції вірно встановив, що прокурором доведено наявність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, неправомірність дій, шкоду, її розмір, а також причинно-наслідковий зв'язок між ними.

Посилання відповідача на відсутність у кримінальному провадженні вироку суду про засудження особи у вчиненні злочину, який з огляду на норми КПК є єдиною підставою вважати, що мав місце злочин, не є підставою для звільнення ОСОБА_2 від цивільно-правової відповідальності.

Як зазначено вище, диспозиція ст. 1206 ЦК України передбачає цивільно-правову відповідальність особи, яка вчинила злочин. Факту засудження цієї особи за вчинення злочину ця стаття не передбачає, тому доводи апелянта щодо відсутності вироку не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Посилання апелянта на ст.62 Конституції України є безпідставними, оскільки ця стаття забороняє підданню кримінальному покаранню особи, вина якої не доведена у встановленому порядку. Позов, що є предметом даного судового розгляду, поданий прокурором в порядку цивільного судочинства і не має жодного відношення до засудження особи і підданню її кримінальному покаранню.

Згідно з ст. 82 ч.6 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Матеріали кримінального провадження № 0000714 по обвинуваченню ОСОБА_2, на підставі яких складений обвинувальний акт, а в подальшому Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 20 вересня 2017 року постановлено ухвалу про закриття кримінальне провадження, містять докази, які свідчать про вчинення злочину саме ОСОБА_2 З огляду на це, колегія суддів приймає до уваги заперечення, що викладені у відзиву прокурора на апеляційну скаргу, вважаючи їх слушними.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 листопада 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

Головуючий:Судді: