ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/3878/16-ц
номер провадження 2/695/78/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючий суддя Таратін В.О.,

при секретарі Курченко В.М.,

за участі представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши клопотання представника відповідача 2 у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Приватного нотаріуса ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі продажу будинку та земельної ділянки, визнання недійсними та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ

Під час судового розгляду вказаної справи ОСОБА_3, як представник відповідача приватного нотаріуса ОСОБА_6, заявив клопотання про виклик та допит свідків та закриття провадження у справі в частині позовних вимог.

Клопотання обґрунтоване тим, що позивач просить суд визнати недійсними з моменту укладення договір купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 100,4 кв.м. по вул. Шевченка, 246/а в с. Нова Дмитрівка, Золотоніського р-ну, підписаний 15.04.2013р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,1379 га, кадастровий номер :03:008:0522, підписаний 15.04.2013 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

Як наслідок визнання недійсними Договорів просить скасувати рішення приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу ОСОБА_6 №1654414 від 15.04.2013р. про державну реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на вказане нерухоме майно.

У клопотанні представник вказує, що зловживаючи своїми правами, що передбачені ст. 31 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час подачі клопотання) , після початку розгляду справи по суті, Позивач , не сплативши судового збору за подачу двох додаткових позовних вимог, через свого представника подала заяву «про уточнення позовних вимог в цивільній справі» , якою збільшила розмір позовних вимог.

Крім того на обґрунтування додаткових позовних вимог, Позивач посилається на ту обставину, що у приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу ОСОБА_6 як державного реєстратора не було підстав для вчинення реєстраційної дії з реєстрації права власності ОСОБА_4 на вказаний будинок 29.03.2013 року, оскільки на час вчинення реєстраційних дій та укладення договору купівлі-продажу щодо будинку за адресою: Черкаська область, Золотоніський р-н, с. Нова Дмитрівка, вул. Шевченка, 249, корп. «а» - цей будинок мав статус обєкта незавершеного будівництва, який не був введений в експлуатацію та, що приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу ОСОБА_6, як державний реєстратор , без видачі свідоцтва про право власності провів повторні реєстраційні дії щодо договору дарування від 09.03.1993 року, вказавши неправильно номер будинку.

При цьому Позивач жодним чином не повязує ці позовні вимоги з поданим раніше цивільним позовом.

Із змісту позовних вимог та суті спору випливає, що і витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок, який Позивач просить визнати недійсним, і рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу ОСОБА_6 від 29.03.2013 р. №1243037 , про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 спірних житлового будинку та земельної ділянки.

П.9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у нині діючій редакції,що набрала чинності з 15.12.2017 року, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Визначаючи предметну та субєктну юрисдикцію, законодавець в параграфі 1 глави 2 ЦПК України в новій редакції, врегулював питання підвідомчості справ, що відносяться до юрисдикції загальних судів, іншим чином, ніж це було передбачено попередньою редакцією ЦПК України, коли було подано позов.

Зокрема ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, які виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

А відповідно до ст.20 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Тому, за таких обставин цивільна справа в частині вказаних додаткових двох позовних вимог немайнового характеру,які безпосередньо стосуються прав і обовязків Відповідача-2 приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу ОСОБА_6, підлягає закриттю, оскільки відповідно до п.1) ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того даним представником відповідача 2 заявлено клопотання про виклик та допит свідків, а саме працівників Золотоніського відділку КП ЧООБТІ відповідальних за порядок ведення (зберігання) інвентарних справ, а також службову особу Новодмитрівської сільради, як особу відповідальну за порядок ведення (зберігання) погосподарських книг.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотань з підстав їх необґрунтованості, а також порушення процесуального порядку їх заявлення. Крім того надав суду квитанцію про сплату судового збору.

Представник відповідача 1 підтримав клопотання та погодився з їх обгрунтуванням представником відповідача 2.

Суд, вислухавши доводи учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступне:

Дійсно, відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною другою цієї статті визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Крім того відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 р. право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»).

За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Відповідно до п.5 витягу з Узагальнення судової практики, обговореної та взятої до уваги на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» 07.02.2014 р. - з причини відсутності в чинному ЦПК окремої категорії цивільних справ, такої як оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, та спеціальної норми щодо визначення підсудності справ цієї категорії це питання повинно вирішуватись судами за загальними правилами підсудності на підставі статей 107117 ЦПК.

Судам слід памятати, що виключну підсудність згідно з п. 42 Постанови ВССУ № 3 встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, якщо, наприклад, предявлені позовні вимоги стосуються нотаріально посвідченого договору про відчуження нерухомості, то позов подається з дотриманням правил про виключну підсудність, тобто до суду за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Позивачем заявлено позовні вимоги не лише щодо визнання недійсним та скасувати рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності, а й насамперед про визнання недійсним правочину щодо відчуження та набуття нерухомості.

Зазначені спірні правовідносини пов'язані із цивільно-правовою угодою та стосуються права власності на спірне нерухоме майно, тобто цивільного права, то даний спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватись судами за правилами Цивільного процесуального кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 року у справі №21-41а16 (826/4858/15).

Отже мотивація представника відповідача 2 щодо неможливості розгляду вказаних ним вимог у даному провадженні є необґрунтованою та вимога не підлягає до задоволення.

Пояснення вказаного представника обставин зловживання правами позивачкою, що передбачені ст. 31 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час подачі клопотання) , після початку розгляду справи по суті, про несплату, а точніше недоплату) судового збору за подачу двох додаткових позовних вимог, як за збільшення розміру позовних вимог, взагалі не має логічного завершення. У клопотанні лише вказано про відсутність такої оплати та не заявлено жодної вимоги щодо вказаних обставин, а тому суд бере лише до уваги такі пояснення.

Крім того суд нагадує представнику, що вирішення питання про подальший рух справи, починаючи з дня подачі позовної заяви, є компетенцію виключно суду з метою дотримання учасниками судових спорів порядку оплати судового збору та не стосуються інших учасників провадження, тому зауваження про зловживання процесуальними правами позивачкою є, на думку суду, некоректними.

Також, відповідно до статті 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.

Частинами 2 та 3 цієї статті визначено, що у заяві про виклик свідка зазначаються його імя, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.

Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі.

Вказаний порядок, визначений цивільним процесуальним законодавством України представником не дотримано, отже і в цій частині клопотання не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 255, 258-268, 274 ЦПК України

УХВАЛИВ

У задоволенні клопотань відмовити повністю.

Ухвала оскарженню окремо від судового рішення не підлягає, але не позбавляє учасника провадження в повторному заявлені клопотань.

Суддя ОСОБА_8