Справа № 751/7996/16-ц Провадження № 22-ц/795/21/2018 Головуючий у I інстанції - Маслюк Н. В. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарями - Зіньковець О.О., Шкарупою Ю.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представників позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проживає в Автономній республіці Крим, м. Феодосія, та являється власником 1/4 частини житлового будинку з належною частиною надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1. У 2015 році ОСОБА_4 склала заповіт на вказане вище житлове приміщення та надала довіреність на свого племінника ОСОБА_7 щодо управління та розпорядження вказаного будинку. На початку липня 2016 позивачу зателефонувала родичка, та повідомила, що в будинку хазяйнують невідомі люди та ведуться будівельні роботи. Під час виклику поліції, з приводу вказаних дій, з»ясувалося, що ОСОБА_2 начебто 23.05.2016 придбала у позивача 1/4 частину будинку через договір дарування. В позові позивач зазначає, що не дарувала належну їй частину житлового будинку, оскільки знаходилась в той час на території Автономної республіки Крим, і не могла бути навіть присутньою при укладанні такого правочину. Посвідчуючи спірний договір дарування нотаріус не встановив, або невірно встановив особу дарувальника. Правовстановлюючі документи, а саме Свідоцтво про право на спадщину за законом, зберігалось у племінника позивача.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.06.2017 позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним договір дарування 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 23 травня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р.О., зареєстрований в реєстрі за № 1076. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 551,20 грн судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду від 22.06.2017 скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування відмовити.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В скарзі посилається, що суд не звернув уваги та не надав правову оцінку тому, що сам правочин був здійснений на підставі виданого дублікату свідоцтва про право на спадщину, при видачі якого у державного нотаріуса Оникієнко Г.А. не виникло жодних сумнівів у правильності цих дій.

Зазначає, що розписка, згідно якої позивач отримала від відповідача грошові кошти на ремонт будинку, ніякого відношення не має до отримання коштів за фактичну купівлю будинку. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили свою присутність під час оформлення оспорюваного договору дарування і чули, що розрахунок відбувся з позивачем саме за частину будинку.

В будинку зовсім не було ремонту, відповідач почала його робити набагато пізніше.

Скаржник посилається на те, що в порядку ст. 330 ЦК України вона є добросовісним набувачем майна, оскільки 23.05.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 фактично відбувся договір купівлі-продажу спірної частини будинку.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого ст.ст. 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в добросовісного набувача це майно.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

В судовому засіданні представники позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення суду першої інстанції від 22.06.2017 залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України право розпорядження майном, в тому числі шляхом його дарування, належить власнику. Оскільки оспорюваний договір дарування був укладений не позивачем, а іншою особою, що не була у встановленому порядку уповноважена на його підписання, цей правочин є таким, що не відповідає вимогам закону, що є підставою для визнання його недійсним.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину є власником 1/4 частини будинку АДРЕСА_1, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6).

Згідно матеріалів справи, 23.05.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір дарування 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1, який засвідчений в реєстрі за №1076 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р.О. (а.с. 60-61).

Матеріали справи містять також копію розписки від 23.05.2016 з якої вбачається, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 137 500,00 грн, що еквівалентно 5 500 доларів США. За ремонт в належній ОСОБА_4 1/4 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1. Розрахунок проведено в повному обсязі в доларах США (а.с. 63).

10.07.2016 ОСОБА_5 звернувся до Чернігівського ВП ГУ НП в Чернігівській області з заявою щодо незаконного заволодіння майном по АДРЕСА_1 (а.с. 7), у зв»язку з чим у ОСОБА_5 та ОСОБА_2 будо відібрано пояснення (а.с. 8, 9).

З висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 02.02.2017 № 37/38/17-24 вбачається, що досліджуваний підпис від імені ОСОБА_4 в Договорі дарування частини будинку від 23.05.2016 виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою (а.с. 133-136).

Матеріали справи містять довідку Управління ДМС України в Чернігівській області від 16.05.2017 № 74.01/02-10160, згідно якої копія паспорту серії НОМЕР_1 гр. України ОСОБА_4, на підставі якого засвідчувався договір дарування від 23.05.2016, виданий 04.07.2007 Феодосійським МВ ГУ МВС України в АР Крим з відбитком гербової печатки «Державна міграційна служба», територіальні підрозділи ДМС розпочали оформлення паспортів з серпня 2012 року (а.с. 184).

Згідно листа ГУ ДФС у Чернігівській області від 23.05.2017 вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, для реєстрації платником податків до ГУ ДФС у Чернігівській області не зверталась, відповідно Картка платника податків з реєстраційним номером облікової картки платника податків не видавалась. Відомості зазначені в картці платника податків, наданої від імені ОСОБА_4 під час укладання договору дарування не відповідають дійсності (а.с. 186).

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Положеннями ст. 215 ЦК України встановлено загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв»язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи про те, що ОСОБА_4 не мала наміру на відчуження належної їй частини будинку та не підписувала договору дарування, що підтверджується висновком експерта, суд надав йому належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір дарування вчинений без наявності волевиявлення позивачки, що порушує її права та вимоги закону, що є підставою для визнання договору дарування недійсним, як це передбачено ст. 203, 215 ЦК України.

Враховуючи викладене, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги, щодо не надання правової оцінки, що сам правочин був здійснений на підставі виданого дублікату свідоцтва про право на спадщину, при видачі якого у державного нотаріуса Онікієнко Г.А. не виникало жодних сумнівів у правильності цих дій, крім того одночасно з видачею дублікату вказаного свідоцтва став вже недійсним оригінал свідоцтва про право на спадщину від 05.10.2004, тобто дублікат свідоцтва про право на спадщину, виданий 14.04.2016 і на даний час є дійсним, ні ким не був оспорений і тому правочин, вчинений на його основі також є дійсним, оскільки особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, як це визначено ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України.

Судом було встановлено відсутність підпису власника частини будинку у договорі дарування, що також узгоджується з інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної Служби України, з якої вбачається, що за наявною у базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_2) державний кордон на момент підписання договору дарування не перетинала (а.с. 60-61 т.с. 1 а.с. 60-61 т.с. 2), проте згідно рухомого комплексу № 200302 та 200301 ОСОБА_4 перетинала кордон 16.072016 на в»їзд, 18.07.2016 на виїзд, та 26.11.2016 на в»їзд та 01.12.2016 на виїзд, що відповідає датам посвідчення довіреності та участі в судовому засіданні під час призначення експертизи (а.с. 10,119-123 т.с. 1).

З наведено вбачається, що посилання в апеляційній скарзі на укладення договору купівлі-продажу спірної частини будинку, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 25.05.2016, що підтверджується розпискою (а.с. 63 т.с. 1), спростовується матеріалами справи, не ґрунтуються на нормах права, в зазначений період, а саме з 01.05.2016 по 01.06.2016 відсутні дані щодо перетинання кордону ОСОБА_4

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для набуття набувачем права власності на майно і з іншого боку припинення права власності на цей об'єкт у відчужувача майна необхідна наявність таких складових: укладення договору (в передбачених ст. 208, 209 ЦК випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках - державна реєстрація.

Враховуючи викладене, не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого суду і доводи, щодо відсутності вимог про витребування майна від відповідача, як добросовісного набувача, оскільки з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, якщо його було набуто за відплатною угодою.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, ухвалив рішення з дотриманням норм процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування правильного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 червня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:Судді: