РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2553/17

05 січня 2018 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А. В.

позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього на його користь, суму основного боргу за договором позики у розмірі 1 088 612 (один мільйон вісімдесят вісім тисяч шістсот дванадцять) гривень 12 копійок та понесних ним судових витрат по справі.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 грудня 2016 року він передав ОСОБА_2 в позику грошові кошти в сумі 40 000 доларів США, а останній зобов'язався повернути їх ОСОБА_1 в слідуючі терміни: до 06 січня 2017 року 10 000 доларів США; до 10 лютого 2017 року 10 000 доларів США та до 10 березня 2017 року 20 000 доларів США. Таким чином, між ним та відповідачем було укладено договір позики за яким 40 000 доларів США позичальник зобов'язався повернути позикодавцю не пізніше 10 березня 2017 року. На підтвердження отримання грошових коштів, укладення договору позики відповідач видав позивачу розписку від 27 грудня 2016 року. Однак, у встанолений строк ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання не виконав, позики не повернув. Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому позичені кошти, однак останній не бажає повернути позику у добровільному порядку.

Позивач зазначає, що на день звернення до суду, згідно офіційного курсу гривні до Долара США встановленого Національним банком України 40 000 доларів США дорівнює 1088612 грнивень 12 копійок.

Враховуючи викладене та керуючись статями 530, 629, 1049, 610, 612, 1046, 1047, 1049 просить суд задоволити його позовні вимоги повністю.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, підтвердив викладені в позові обставини та не заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 27 грудня 2016 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 в позику грошові кошти в сумі 40 000 доларів США, і останній зобов'язався їх віддати до 06 січня 2017 року 10 000 доларів США; до 10 лютого 2017 року 10 000 доларів США та до 10 березня 2017 року 20 000 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Таким чином, закон вимагає укладення письмової форми для правочину, який мав місце між сторонами.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1047 ЦК України).

Верховним Судом України у справі № 6-79 цс 14 висловлено правову позицію від 02 липня 2014 року, за якою, відповідно до норм ст. 1047, 1047 ЦК України, договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Так, судом встановлено, що 27 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_2 надав позивачу ОСОБА_1 розписку, з якої вбачається, що відповідач дійсно зобов'язався віддати позивачу кошти у розмірі 40 000 доларів США (а.с. 3).

Відповідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Також, згідно частини першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що у строки зазначені в розписці ОСОБА_2 не повернув позичені кошти ОСОБА_1

Такими своїми діями відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, не повернув грошові кошти позивачу, що призвело до простроченої заборгованості.

Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову.

На підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по справі.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі понесені останнім на оплату судового збору в розмірі 8000 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 527, 530, 610, 612, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 81, 141, 200, 206, 258, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, суму основного боргу за договором позики у розмірі 1 088 612 (один мільйон вісімдесят вісім тисяч шістсот дванадцять) гривень 12 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Повний текст рішення складено 15 січня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяОСОБА_3