Справа №701/1041/17-ц
Номер провадження2/701/25/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - В.Л. Маренюка

при секретарі - Н.В. Філіпчак

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до відповідача з позовом про захист прав споживачів.

На підставу своїх вимог спирається на те, що 23.08.2017року між позивачем та ФОП ОСОБА_2 були укладені договори № F 182 та № 1870 про виготовлення і передачу у власність ПВХ конструкцій (надалі вироби).

За квитанцією КБ «Приватбанк» від 23.08.2017 року про договір № 1870 ОСОБА_1 з банком на суму 8000 грн. оплатив ФОП ОСОБА_2, за виготовлення і передачу у власність виробів грошові кошти у вказаній сумі та 6309 грн. 23.08.2017р. по договору № F 182, про що було зазначено в останньому, а всього на суму 14309 грн.

Як вказує позивач, на порушення умов пункту 3.2. договорів, відповідач вироби не виготовив і не передав у власність позивача.

Відповідно до пунктів 7,22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»:

7) договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція.

22) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника;

За змістом укладеного договору та в розумінні вищевказаних положень Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка є споживачем замовлення продукції (виробів) для особистих потреб.

На думку позивача, зміст укладених договорів дає підстави вважати, що їх умови є несправедливими та вводять споживача (позивача) в оману, а тому обмежують права споживача в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Як вказує позивач, за змістом пункти договору 1.1., 2.1.-2.3., 3.1., 3.2., 3.12., 4.1., 4.З., 7.6. і інші є несправедливими і оманливими з наступних підстав:

- у пункті 1.1. зазначено, що «виконавець зобов'язується організувати роботи», а не виконати роботи (надати послуги), як це передбачено чинним законодавством (ст.ст. 837, 901 ЦК України);

- у пунктах 2.1.,2.2.,2.3. здійснена маніпуляція з термінами «вартість виробів», «завдаток», «борг», із яких не зрозуміло споживачу, що становить вартість виконаної роботи (наданої послуги). Термін «завдаток» у законодавстві (ст.570 ЦКУ) є підтвердженням зобов'язання і забезпеченням його виконання, а не частковою оплатою (авансом) як це слідує із змісту вказаних пунктів договору;

- у пункті 3.1. не конкретизовано обов'язок замовника оплатити вартість виробів з урахуванням чи без урахування так званого «завдатку», що вказаний у пункті 2.2. договору;

- у пункті 3.2. передача виробів замовнику поставлена в залежність від виконання умов пункту 3.1. договору, без вказівки про зарахування так званого «завдатку», що вказаний у пункті 2.2. договору;

- у пункті 3.12. протиправно вказано про дійсність договору і вступ його в силу при наявності печатки (в т.ч. невідомо чиєї печатки);

- у пункті 4.1. незаконно вказано про розірвання договору і його недійсність, а також умисно конкретизовано про внесення завдатку і окремої оплати вартості виробів (п.3.1.договору) та протиправно вказано про неповернення завдатку, за умови що фактично завдаток слід розцінювати як аванс оплати виробів;

- у пункті 4.3. відповідальність замовника поставлена в залежність на розсуд виконавця;

- у пункті 7.6. протиправно повідомлено замовника про неможливість розірвання договору;

- у дописках після підписання сторонами договору вказана протиправна нісенітниця, яка не має юридичної сили, так як обидві сторони договору не проставили під даними дописками свої підписи;

Вищевказаний зміст договорів на думку позивача суперечить положенням ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач вважає, що відповідач своїми діями та зволіканням завдав позивачу моральних збитків, які він оцінює в розмірі 10 000 гривень, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивача в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності та підтримав свої позовні вимоги.

Відповідач до суду не зявився. Відповідно до ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, згідно якого місце проживання відповідача зазначено с. Ганівка, вул. Набережна, 6, Новоархангельського району, Кіровоградської області, що підтверджено і відповіддю Ганівської сільської ради, Новоархангельського району, Кіровоградської області № 173 від 13.12.2017р. Однак конверти з повістками до суду повертались як не вручені адресату, з відміткою «адресат за вказаною адресою не проживає», як і був повернутий до суду конверт з повісткою до суду як не вручений адресату, з поміткою «вибув», з адреси що по вул. Шевченка 23 А, офіс 21, м. Умань, яка була вказана в договорі який в свою чергу є предметом розгляду в даній цивільній справі, а відповідно до ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Зазначене дає суду всі підстави вважати що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи і його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у його відсутності. Крім того від відповідача заяв про відкладення чи перенесення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результатів замовникові.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

23 серпня 2017 року між сторонами були укладені договори № F 182 та № 1870 про виготовлення і передачу у власність ПВХ конструкцій (надалі вироби). За квитанцією КБ «Приватбанк» від 23.08.2017 року про договір F 182 ОСОБА_1 з банком на суму 8000 грн. оплатив ФОП ОСОБА_2, за виготовлення і передачу у власність виробів грошові кошти у вказаній сумі та 6309 грн. 23.08.2017р. по договору № F 182, про що було зазначено в останньому, а всього на суму 14309 грн.

На порушення умов пункту 3.2. договорів, відповідач вироби не виготовив і не передав у власність позивача. Акт прийму-передачі між позивачем та відповідачем не складався, оскільки не було поставки готових виробів. Доказів, які б свідчили про доставку позивачу метаплопластикових конструкцій відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Визначаючи характер правовідносин та правові підстави, що виникли між сторонами суд вважає, що за своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором побутового підряду, за яким підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу (ч.1 ст. 865 ЦК України).

У відповідності до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно ст. 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту кладення договору або його умов.

За змістом частини 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Згідно ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 7 постанови №5 від 12.04.96 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.98 року) Вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності.

Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов'язання продавців, виготівників, виконавців.

Умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними. Якщо внаслідок застосування умов такого договору споживачеві завдано збитків, вони мають бути відшкодовані винною особою в повному обсязі.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідачем не виконані умови договорів підряду на поставку ПВХ конструкцій від 23.08.2017р., а тому позовна вимога про розірвання вказаних договорів та стягнення з відповідача 14309 грн. матеріальних збитків підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Однак, відповідно до п. 4.2 договорів у разі невиконання п. 3.2. (після виконання п 3.1. ( замовник зобовязується оплатити вартість виробів, що в загальному становить 14309 грн.) виконавець зобовязується передати у власність замовника вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладення договору) виконавець зобовязується виплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості договору за кожний робочий день прострочення.

Відповідно до умов договору відповідач повинен був виготовити та поставити металопластикові конструкції в строк до 27.09.2017 року (30 робочих днів при шестиденному робочому тижні). З вказаної дати по день подачі позовної заяви минуло 35 днів.

Таким чином, враховуючи п. 4.2 договору, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 500,82 грн. (11000 (оплачена вартість виробів : 100 х 0.1 (пеня відповідно до п. 4.2 договору) х 35 (робочі дні прострочення).

Позивач в позовній заяві вказує, що незаконне і безпідставне зволікання з боку відповідача у питанні виготовлення і передачі у власність ПВХ конструкцій, фактичне ігнорування ним діючого законодавства про захист прав споживачів і його протиправні дії які межують з шахрайством, на думку позивача призвели до душевних страждань, переживань за завтрашній день, тривоги залишитись без виробів і грошових коштів. Обставини невиконання обов'язків з боку відповідача по передачі виробів та неповернення коштів у значному розмірі на протязі значного періоду часу, зумовило до втрати позивачкою нормальних життєвих зв'язків, віри у завтрашній день, відсутності коштів для повноцінного проживання, харчування і одягання та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. В зв'язку з цим, відповідач завдав їй моральної шкоди, яку вона оцінює в 10000 грн.

Відповідно до положень Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

З аналізу норм параграфу 3 глави 82 ЦК України випливає, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода спричинена життю або здоров'ю споживача, що позивачем не доведено.

Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Укладений між сторонами договір не передбачає відшкодування моральної шкоди у разі порушення умов його виконання.

Крім того, у судовому засіданні позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заподіяної йому моральної шкоди, яка згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За такого, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 81, 141, 264 ЦПК України, ст. ст. 526, 610, 611, 629, 651, 837, 865 ЦК України Закону України «Про захист прав споживачів» суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Визнати недійсним договори № F 182 від 23.08.2017 року та № 1870 від 23.08.2017р. укладені між ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 жителем с. Дзензелівка, 1 пров. Суворова, 3, Маньківського району, Черкаської області, та ФОП ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2 зареєстрованим ІНФОРМАЦІЯ_1 про виготовлення і передачу у власність ПВХ конструкцій.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2 зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, 1 пров. Суворова, 3, Маньківського району, Черкаської області 14309 грн. безпідставно отриманих грошових коштів.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2 зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, 1 пров. Суворова, 3, Маньківського району, Черкаської області 500,82 грн. пені.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2 зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у сумі 704,80 грн. на рахунок 0001 (отримувач: ГУК у м. Київ/м. Київ/22030106, код отримувача (за ЄДРПОУ) 37993783, МФО 820019).

В решті частині позовних вимог - ВІДМОВИТИ.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Маньківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

СУДДЯ В.Л. МАРЕНЮК