Уманський міськрайонний суд Черкаської області
Справа №705/2720/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2018 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого - судді Коваля А.Б.

при секретарі Безвенюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частину квартири, визнання права власності та зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про те, що 28 травня 1993 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

За період перебування у шлюбі позивач та відповідач придбали за спільні кошти за договором купівлі-продажу від 27 квітня 2011 року квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0306 га за адресою: АДРЕСА_13

В березні 2017 року відбулося руйнування підпірної стіни біля будинку, що призвело до аварійного стану конструктивних елементів житла.

Внаслідок необхідності проведення робіт по підсиленню, відновленню та поліпшенню конструкції окремих будівель та споруд було проведено модернізацію несучих конструкцій у вигляді добудови та надбудови квартири.

Реконструйована дворівнева квартира розташована на 2 поверхах двоповерхового будинку та складається з 5 кімнат житловою площею 79,3 кв.м, у тому числі: 1 кімната 22,4 кв.м, 2 кімната 6,8 кв.м, 3 кімната 18,9 кв.м, 4 кімната 15,2 кв.м, 5 кімната 16,0 кв.м, кухні площею 8,7 кв.м, санвузлів площею 4,0 кв.м та 9,5 кв.м, ванної кімнати 2,2 кв.м, веранди площею 11,6 кв.м, коридорів площею 11,6; 3,0,5,4 та 1,5 кв.м, вбудованих шаф - 1,5 та 3,4 гардеробної 8,8.

Згідно з даними технічного паспорту станом на 19 грудня 2017 року реконструйована квартира АДРЕСА_2 має загальну площу квартири 150,5 кв.м.

Відповідач від оформлення реконструйованої квартири, прийняття її в експлуатацію та оформлення права власності на неї відмовився.

Фактично вказана квартира експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на неї не оформлюється з вини відповідача.

Вказаними діями відповідач перешкоджає позивачу реалізувати своє право на отримання у власність частини набутого у шлюбі майна та здійснити його поділ.

У відповідності до вимог Конституції України, СК України та ЦК України вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У зв'язку з цим, вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, у якій частки майна дружини і чоловіка є рівними.

На цей час виникла необхідність поділу квартири АДРЕСА_3, але її реальний виділ неможливий, так як належна відповідачу частка не може бути виділена в натурі, а вказана квартира є неподільною.

У зв'язку з відкриттям виконавчого провадження з невиконання відповідачем рішення суду по сплаті аліментів, на спірну квартиру АДРЕСА_3, було накладено арешти без урахування обставин, що майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Постановою ВП № 32045992 від 04 травня 2012 року Уманського МВ ДВС Уманського МРУЮ накладено арешт на майно відповідача та оголошено заборону на його відчуження в межах виконавчого провадження.

Постановою ВП № 32045992 від 27 квітня 2018 року знято арешт, накладений згідно постанови ВП № 32045992 від 04 травня 2012 року на все майно, що належить боржнику.

Постановою ВП № 32045992 від 03 березня 2014 року, повторно, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4.

Також позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної часткової власності належить однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_5.

У зв'язку з відкриттям виконавчого провадження з невиконання відповідачем рішення суду по сплаті аліментів було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_6, що позбавляє права позивача володіння, користування та розпорядження майном.

На цей час виникла необхідність поділу квартири АДРЕСА_7, але її реальний виділ неможливий, так як належна відповідачу частка не може бути виділена в натурі, а вказана квартира є неподільною.

Згідно довідки розрахунку заборгованості по сплаті аліментів відповідач заборгував позивачу 69161,00 грн. Вказана обставина спростовує необхідність внесення позивачем вартості частки відповідача, оскільки наявна непогашена заборгованість відповідача.

На її думку, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обмежує законні права позивача, як співвласника, що вільного розпорядження майном: унеможливлює укладення договорів відчуження, здачі в оренду тощо.

Просить суд Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину реконструйованої квартири АДРЕСА_1 загальною площею 150,5 кв.м.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину реконструйованої квартири АДРЕСА_1 загальною площею 150,5 кв.м в рахунок погашення аліментів з урахуванням зменшення суми заборгованості на 57272 гривні.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину реконструйованої квартири № 2по провулку Шевченка, 3 в м. Умань Черкаської області загальною площею 150,5 кв.м, яка належала ОСОБА_2.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6, яка належить ОСОБА_2 в рахунок погашення аліментів з урахуванням зменшення суми заборгованості на 12495 гривень.

Скасувати постанову ВП № 32045992 від 03 березня 2014 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_8.

Скасувати постанову ВП № 32045992 від 03 березня 2014 року про накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_9.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що у період перебування у шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_2 ними було придбано, в тому числі дві квартири. Оскільки зазначено майно було придбано під час шлюбу, воно є спільною сумісною власністю. На цей час виникла необхідність у поділі вищевказаних квартир, але реальний розподіл їх неможливий. У зв'язку з цим, вважає, що право власності відповідача на належну йому частку необхідно припинити, а вона мала б виплатити йому вартість цієї частки ділянки. Зазначає, що від сплати таких коштів вона звільнена, так як відповідач заборгував їй 69161,00 грн. по сплаті аліментів. Через наявність цієї заборгованості, державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження щодо стягнення аліментів, на спірні квартири було накладено арешт, але при цьому не було враховано ту обставину, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки зараз вона позбавлена можливості розпоряджатися своєю власністю і вирішити питання можливо лише у судовому порядку, вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. Вважає, що надала суду достатньо доказів, тому просить суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.

Згідно свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1, виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 28 травня 1993 року, актовий запис № 264. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_2, дружини - ОСОБА_2.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_10 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 27 квітня 2011 року (3-1069).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, власниками квартири АДРЕСА_11 є: ОСОБА_2 на підставі договору дарування (2-5142 від 17.11.2009 року) - 1/2 частка та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності (2122 від 12.10.1993 року) - 1/2 частка.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 14.08.2015 року, виданої головним державним виконавцем Уманського МВ ДВС Головного ТУЮ у Черкаській області ОСОБА_4, заборгованість ОСОБА_2 перед стягувачем ОСОБА_1, становить 69161,00 грн. Кошти стягуються у відповідності до виконавчих листів: № 2/2312/513/11 від 26.03.2012 року виданий Жашківським райсудом про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі 1000 грн. з 11.08.2008 року та № 2/2312/513/11 від 27.03.2012 року виданого Жашківським райсудом про стягнення додаткових витрат в сумі 200 грн. з 11.08.2011 року.

Згідно постанови ВП № 32045992 від 03.03.2014 року державного виконавця Уманського міського відділу ДВС Уманського міськрайонного УЮ, у зв'язку з невиконанням боржником ОСОБА_2 рішення суду та ухиленням від сплати боргу на користь стягувача ОСОБА_1, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_8.

Згідно постанови ВП № 32045992 від 03.03.2014 року державного виконавця Уманського міського відділу ДВС Уманського міськрайонного УЮ, у зв'язку з невиконанням боржником ОСОБА_2 рішення суду та ухиленням від сплати боргу на користь стягувача ОСОБА_1, накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_12.

Згідно постанови ВП № 32045992 старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Кравченко М.В., арешт, накладений постановою ВП № 32045992 від 04.05.2012 року скасовано.

Суд, вислухавши позивача та вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом достовірно встановлено про те, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 травня 1993 року (а.с. 3). 27 квітня 2011 року подружжям було придбано квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 4), а 17.11.2009 року ОСОБА_2, на підставі договору дарування, набув право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_12 Власником іншої 1/2 частини вказаного будинку Є ОСОБА_1, згідно свідоцтва про право власності (а.с. 6).

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відомостей про розірвання шлюбу, сторонами суду не надано.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1 та 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України). При цьому, якщо поділ стосується неподільної речі, а жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

В ході розгляду справи судом також було встановлено, що відповідач має значну заборгованість перед позивачем, у зв'язку із несплатою аліментів, а тому потреби у внесенні позивачем вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду, не має.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач подав до суду заяву, у якій не заперечує проти задоволення позову.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе задоволити позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що за позивачем визнано право власності на спірні квартири, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 13, 259, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 365, 368, 601 ЦК України, ст.ст. 60, 70 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину реконструйованої квартири АДРЕСА_1 загальною площею 150,5 кв.м.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину реконструйованої квартири АДРЕСА_1 загальною площею 150,5 кв.м в рахунок погашення аліментів з урахуванням зменшення суми заборгованості на 57272 гривні.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину реконструйованої квартири АДРЕСА_13 загальною площею 150,5 кв.м, яка належала ОСОБА_2.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6, яка належить ОСОБА_2 в рахунок погашення аліментів з урахуванням зменшення суми заборгованості на 12495 гривень.

Скасувати постанову ВП № 32045992 від 03 березня 2014 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_8.

Скасувати постанову ВП № 32045992 від 03 березня 2014 року про накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_9.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Черкаської області безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Суддя: А. Б. Коваль