Справа № 752/5664/18
Провадження №: 2/752/3796/18
02.10.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання Веременко Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати працівнику при звільненні,
16.03.2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до ПрАТ«Автомобільна компанія «Укртранс»про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати працівнику при звільненні. Свої вимоги обгрунтувала тим, що 21.07.2017 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника загального відділу ПрАТ«Автомобільна компанія «Укртранс» у зв»язку зі скороченням чисельності штату працівників. На час звільнення заборгованість підприємства перед позивачем по виплаті заробітної плати за період роботи з березня 2017 року по липень 2017 року склала 44 734,38 грн та компенсація за невикористану відпустку в сумі 9 855,99 грн. У зв»язку з тим, що на момент її звільнення розрахунок по заробітній платі проведений не був, звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Автомобільна компанія «Укртранс»про стягнення заборгованості по заробітній платі, рішенням суду від 02.10.2017 року позовні вимоги було задоволено, однак станом на день звернення до суду з позовом відповідачем ПрАТ«Автомобільна компанія «Укртранс»рішення суду не виконано. Просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 64 000,00 грн.
Позивачка в судове засідання не з»явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Просила позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Крім того, подала до суду уточнений розрахунок заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 96 600, 00.
Відповідач у судове засідання явку свого представника не забезпечив повторно. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, що на аркушах справи №№ 31,33,37. Про причини неявки представника відповідача у судові засідання суд не повідомлявся. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду звернень не надходило.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що наказом ПрАТ«Автомобільна компанія «Укртранс»№ 89-К від 21.07.2017 року позивачка ОСОБА_1 була звільнена з посади начальника загального відділу ПрАТ« Автомобільна компанія « Укртранс» з підстав скорочення чисельності працівників(а.с. 16).
Звертаючись до суду з позовом позивачка стверджує, що відповідачем не виплачені належній їй при звільненні грошові кошти, не виплачені кошти і на виконання рішення суду щодо їх стягнення у примусовому порядку.
Відповідно до правил ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Правилами ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї ж статті встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За даними довідки виданої ПрАТ «Автомобільна компанія «Укртранс»підприємство станом на 22.07.2017 року мало заборгованість перед ОСОБА_1 з невиплаченої заробітної плати в розмірі 44 734,38 грн.( а.с.18)
Судом встановлено, що 02.10.2017 року Голосіївським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким вирішено стягнути з ПрАТ « Автомобільна компанія « Укртранс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 44 734,38 коп. Зазначене рішення набрало законної сили 07.11.2017 року, на виконання якого 16.11.2017 року було видано виконавчий лист.
Наразі судом встановлено, що відповідач не заперечує непроведення з позивачкою розрахунку при звільненні, будучи належним чином повідомлений про судові засідання відзив на позов не подав, зазначені позивачкою підстави для позову не спростував.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13.
Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
За даними розрахунку наданого суду позивачка просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з липня 2015 року по 02 жовтня 2018 року в розмірі 96 600, 00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Зазначений розрахунок суд вважає правильним, оскільки він зроблений позивачкою з дотриманням порядку такого рохрахунку, що встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати відповідачем є обґрунтованими та законним та такми, що підлягають задоволенню.
З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 1 762, 00 грн. судового збору від сплати якого позивачка була звільнена під час звернення до суду з позовом
На підставі викладеного, керуючись статтями 47, 115-117, 231, 232, 238 КЗпП України, ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», статтями 3, 4, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд, -
позовну заяву ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати працівнику при звільненні, задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене позивачем, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя К.Г. Плахотнюк