Справа № 135/59/18 копія:
Провадження № 22-ц/772/1563/2018
Головуючий у суді першої інстанції Патраманський І. О.
Доповідач:Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Міхасішина І.В., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3

на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 13 червня 2018 року, постановлену під головуванням судді Патраманського І.О. повний текст якої складено 18.06.2018 року

в справі №135/59/18

за позовом ОСОБА_3 (позивач)

до ОСОБА_4 (відповідач),

про поділ спільної сумісної власності, -

встановив:

В провадженні Ладижинського міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільної сумісної власності із яким позивач звернулась до суду 31.01.2018 року.

12 червня 2018 року позивач ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення її позову, обґрунтовуючи її тим, що у будинку АДРЕСА_1, який є об'єктом поділу по даній справі, відповідачем змінено замки, що перешкоджає їй у доступі до власних та дитячих речей, які знаходяться у ньому, а також у можливості проживання у цьому будинку.

Вважає, що до набрання рішенням суду законної сили відповідач може нанести шкоду її особистим речам і навіть знищити їх, чим може завдати шкоду її майновим правам, свободам та інтересам, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

А тому просила забезпечити позов шляхом зобов'язання ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні та забезпечити їй вільний доступ до спільного майна до моменту набрання законної сили рішенням у даній цивільній справі, а саме до:

- земельної ділянки, площею 0,07 гектарів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1

- житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- магазину «Vodafon», який розташований за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 30,0 кв. м.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 13 червня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із ухвалою, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, просила її скасувати та ухвалити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що своїми діями відповідач в цивільній справі порушує її права, такі дії продовжуються і будуть продовжуватись, а тому вона як позивач, не маючи можливості користуватись своїм житлом та речами, вимушена шукати інше місце проживання.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не надходив.

Учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Прийшовши до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що заявник фактично збільшує свої позовні вимоги, що має відбуватися відповідно до вимог статті 49 ПК України - шляхом збільшення розміру позовних вимог.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із аналізу вказаних норм слідує, що вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Позивачем заявлено про забезпечення позову, а саме про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні спільним майном, яким є житловий будинок, земельна ділянка та магазин, а також забезпечити їй вільний доступ до вказаного майна до моменту набрання законної сили рішенням у даній цивільній справі.

Натомість в позовній заяві вона просить ухвалити рішенням, яким поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, присудивши їй: 3/4 частини земельної ділянки, 3/4 частини житлового будинку і 3/4 частини магазину.

Позивач не обґрунтувала, як невжиття заходів забезпечення позову унеможливить чи утруднить виконання рішення суду в межах заявлених нею позовних вимог.

Необхідність забезпечення позивач обґрунтовувала тим, що не має можливості на даний час користуватись будинком та особистими речами, що знаходяться в ньому, проте нічого не зазначивши і не обґрунтувавши підстави забезпечення позову шляхом вільного доступу щодо іншого майна: земельної ділянки та магазину.

Таким чином, суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 13 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді:/підпис/ Міхасішин І.В.
/підпис/ Медвецький С.К.

Повний текст постанови складено 24.07.2018 року

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Стадник І.М.