Справа № 524/7990/17
Провадження №2/524/584/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Зазначав, що 17 грудня 2016 року на підставі укладеного договору позики з відповідачем, надав останньому у борг 30000 грн. під процентну ставку в розмірі 7,5 % терміном до 17 квітня 2017 року. Також, 28 грудня 2016 року на підставі укладеного договору позики з відповідачем, надав останньому у борг 8400 грн. під процентну ставку в розмірі 10 % терміном до 28 квітня 2017 року. Відповідач на підтвердження взяття коштів у позику надав розписку. У вказаний в розписці строк відповідач кошти не повернув і на прохання про повернення коштів не реагує.

Просив стягнути на свою користь з відповідача суму боргу за договорами позики: - від 17 грудня 2016 року в розмірі 52025,20 грн., - від 28 грудня 2016 року в розмірі 16387,05 грн. та у повернення сплачених коштів по оплаті судових витрат.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, позов підтримав, просив задовольнити посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві, про що подав заяву.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув повторно, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином - засобами рекомендованого поштового зв'язку, про причини своєї неявки суд не повідомляв.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду і якості. Договір позики є укладеним у момент передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

Згідно частини 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Судом достовірно встановлено, що 17 та 28 грудня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 взяв у позику у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30 тис. грн. під процентну ставку в розмірі 7,5 % та 8400 грн. під процентну ставку в розмірі 10 % відповідно. Дана обставина постає з письмових розписок, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.а.с. 7, 8).

З наведених розписок постає, що ОСОБА_2 взяв кошти відповідно в розмірах 30 тис. грн. та 8400 грн. які зобов'язався повернути в строк до 17 та 28 квітня 2017 року відповідно.

Станом на день розгляду справи відповідач фактично не повернув позивачеві взяті в останнього кошти в розмірі 30 тис. грн. та 8400 грн.

Відповідач не подав суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом вказаних обставин та позову.

Враховуючи наведені обставини,правильність обчислення розмірів боргу, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договорами позики: - від 17 грудня 2016 року в розмірі 52025,20 грн., - від 28 грудня 2016 року в розмірі 16387,05 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог та у повернення сплачених коштів по оплаті судового збору в розмірі 684,13 грн.

Керуючись ст. ст. 202, 203, 218, 231, 257, 258, 525, 526, 625, 1046-1051 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 264, 265, 273, 281, 282, 283, 284, 289, 352, 354 ЦПК України

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики: - від 17 грудня 2016 року в розмірі 52025,20 грн., яка складається з: - основного боргу - 30000 грн.; - процентів - 20500 грн.; - інфляційні витрати - 1525,20 грн., - від 28 грудня 2016 року в розмірі 16387,05 грн., яка складається з: - основного боргу - 8400 грн.; - процентів - 7560 грн.; - інфляційні витрати - 427,05 грн. та кошти у повернення оплаченого судового збору на суму 684,13 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області безпосередньо або через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя