Постанова

Іменем України

16 січня 2018 року

м. Київ

справа № 759/19779/15-ц

провадження № 61-681 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В.О., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державне підприємство «Національне газетно-журнальне видавництво»,

представник відповідача - адвокат БірюкМикола Миколайович,

треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: Міністерство культури України, генеральний директор Державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво» ЩекунАндрій Степанович, профспілковий комітет Державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво» на рішення Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Мараєвої Н. Є., Музичко С. Г. від 16 червня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

25 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив визнати незаконним та скасувати наказ від 27 листопада 2015 року № 167/09-05 «Про звільнення ОСОБА_1.», поновити його на посаді заступника генерального директора з творчих питань Державного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво» (далі - ДП «Національне газетно-журнальне видавництво») з 27 листопада 2015 року, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 листопада 2015 року по дату прийняття рішення в сумі 28 719 грн 18 коп., заборгованість розрахунку при звільненні з урахуванням сплачених податків і зборів у розмірі 422 грн 34 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 листопада 2015 року по дату прийняття рішення в сумі 28 719 грн 18 коп.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що працював у ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» на посаді заступника генерального директора з творчих питань з 01 серпня 2014 року.

Наказом від 27 листопада 2015 року № 167/09-05 його було звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

При застосуванні до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення відповідачем не було дотримано вимог законодавства щодо підстав, умов та порядку його застосування.

Крім цього, в день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку за дні невикористаної відпустки за період з 02 грудня 2013 року по 27 листопада 2015 року, що є порушенням вимог статті 117 КЗпП України. Сума заборгованості становить 422 грн 34 коп.

ОСОБА_1 просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» 455 грн 86 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, без урахування зборів та податків. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 червня 2016 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 квітня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним наказ генерального директора ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» від 27 листопада 2015 року № 167/09-05 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора з творчих питань. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора з творчих питань ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» з 27 листопада 2015 року.Стягнуто з ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 листопада 2015 року по 16 червня 2016 року в сумі 45 191 грн 68 коп. (сума зазначена без урахування податків та обов'язкових платежів).Стягнуто з ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» в дохід держави судовий збір у сумі 1 460 грн 59 коп. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1, не маючи правових підстав видавати та підписувати накази про призначення та звільнення співробітників підприємства, видав та підписав наказ про звільнення з роботи працівника, а тому його обґрунтовано було звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим. За пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України з ініціативи власника трудовий договір може бути розірвано лише у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків, однак у касаційній скарзі відповідач не обґрунтовує, в чому полягає одноразовість та грубість його дій щодо видання ним наказу від 01 жовтня 2015 року № 131/09-05 про звільнення, оскільки за період роботи він неодноразово здійснював звільнення працівників, які виявили бажання припинити трудові відносини з підприємством.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 допущено одноразове грубе порушення трудової дисципліни, яке виразилося у присвоєнні повноважень генерального директора ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» і здійсненні таких повноважень без належних на те підстав з 18 травня 2015 року по 28 жовтня 2015 року, що потягнуло за собою негативні наслідки для відповідача та призвело до порушення прав працівників підприємства. При цьому будь-яких порушень порядку притягнення вказаної особи до дисциплінарної відповідальності відповідачем не допущено. Однак, у порушення вимог трудового законодавства України з ОСОБА_1 при звільненні не було проведено повного розрахунку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем неправомірно застосовано при звільненні ОСОБА_1 пункт 1 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки дії позивача з виконання обов'язків фактично відсутнього керівника носили системний та триваючий характер, обставини видачі наказу від 01 жовтня 2015 року за підписом позивача ніким не приховувалися, а його звільнення з роботи відбулося 27 листопада 2015 року після звернення до керівника відповідача з вимогою від 26 листопада 2015 року про надання інформації з приводу порушення строків виплати заробітної плати, підстави відмови здійснити виплату заробітної плати за жовтень та за першу половину листопада 2015 року, надання розрахунку заборгованості із заробітної плати тощо.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що наказом генерального директора ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» від 02 грудня 2013 року № 285к ОСОБА_1 прийнято на посаду редактора відділу редакції Інтернет-порталу «Культура» з 02 грудня 2013 року.

Наказом генерального директора ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» від 30 липня 2014 року № 285к ОСОБА_1 переведено на посаду заступника генерального директора з творчих питань з 01 серпня 2014 року.

Згідно з частиною другою статті 147 КЗпП України звільнення - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника за порушення трудової дисципліни.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у строки та в порядку, що встановлені статтями 148, 149 КЗпП України.

Статтею 41 КЗпП України передбачені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Згідно з пунктом 1 частини першої указаної статті трудовий договір може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків, зокрема, керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками тощо.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України у пункті 22 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Установлено, що ОСОБА_1 у період з 18 травня 2015 року по 28 жовтня 2015 року було видано ряд наказів, розпоряджень, зокрема накази про звільнення працівників підприємства, в тому числі і наказ від 01 жовтня 2015 року № 131/09-05 про звільнення ОСОБА_4

Наказом Міністра культури України від 28 жовтня 2015 року № 780/0/17-15 Щекуна А. С. призначено на посаду генерального директора ДП «Національне газетно-журнальне видавництво».

Наказом генерального директора ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» від 27 листопада 2015 року № 167/09-05 ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника генерального директора з творчих питань підприємства на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, оскільки всупереч положенням статуту підприємства та інтересам підприємства, законодавства про працю ОСОБА_1 допустив грубе порушення трудових обов'язків, в тому числі без належних повноважень видав наказ від 01 жовтня 2015 року № 131/09-05 від 01 жовтня 2015 року про звільнення ОСОБА_4

При цьому в оскаржуваному наказі грубим порушенням трудових обов'язків ОСОБА_1, крім звільнення працівника ОСОБА_4, зазначено також порушення порядку документообігу на підприємстві, невиконання наказів, перешкоджання виконанню обов'язків виконуючого обов'язки підприємства, незаконна видачі наказів про звільнення працівників, надання відпусток, табелювання робочого часу, порушення режиму роботи підприємства, створення конфліктних ситуацій у трудовому колективі тощо.

Відповідно до пункту 1.6 посадової інструкції заступника генерального директора з творчих питань, затвердженої 04 липня 2012 року, заступник генерального директора з творчих питань у разі відсутності генерального директора видавництва (відпустка, відрядження, хвороба) згідно із наказом виконує його обов'язки.

Наказом генерального директора ДП «Національне газетно-журнальне видавництво» від 07 травня 2015 року № 10-ОД з метою оперативного вирішення виробничих питань у ДП «Національне газетно-журнальне видавництво ОСОБА_1 надано дозвіл на право першого підпису документів, а саме: фінансові документи; накази; відрядження в межах України і за кордон; довіреності.

За змістом пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України необхідно, щоб працівник вчинив порушення трудових обов'язків, яке мало б одноразовий і грубий характер, тобто йдеться, по-перше, про одиничне порушення працівником своїх трудових обов'язків, а не про систему порушень, по-друге, ознакою грубості є факт, який характеризує дію або бездіяльність працівника і суттєві наслідки порушення трудових обов'язків.

Отже наказ про звільнення має містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення, яке стало підставою для звільнення керівника за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України.

Враховуючи наведене, висновок апеляційного суду про відсутність у діях позивача ознак одноразового грубого порушення своїх трудових обов'язків, які давали б підстави для застосування такого крайнього виду дисциплінарної відповідальності як звільнення з роботи, є обґрунтованим.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Наведені у касаційній скарзі доводи щодо незаконного звільнення ОСОБА_1 працівника ОСОБА_4, відсутності права у позивача видавати накази про звільнення працівників підприємства, виходу ОСОБА_1 за межі наданих йому повноважень, безпідставного здійснення повноважень генерального директора підприємства, в результаті чого було завдано матеріальну шкоду підприємству та його працівникам, зводяться до незгоди із висновками апеляційного суду щодо фактичних обставин справи, та не свідчать про вчинення ОСОБА_1 одноразового грубого порушення, що могло бути підставою для його звільнення за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України. Крім того, ці доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який їх обґрунтовано спростував, пославшись на відповідні докази. Касаційна скарга не містить обґрунтування правомірності застосування відповідачем пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, як не містить і доводів щодо невірного розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Правильно визначившись з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, апеляційний суд встановив дійсні обставини справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не допускається.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статями 409, 410,416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргуДержавного підприємства «Національне газетно-журнальне видавництво»залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 червня 2016 рокувід 16 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді : С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

Г. І. Усик