Справа № 362/547/18
Провадження № 2/362/1057/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2018 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Кравченко Л.М.,
з участю секретарів Яренко Н.М., Сілецької М.О., Шаблій Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позики,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з позовом про стягнення позики.
В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що 17.03.2017 р. між ним та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого останній отримав у борг 191984 грн., які зобовязувався повернути у строк до 17.04.2017 р. Свої зобовязання за договором позивач виконав та передав відповідачу кошти, що підтверджується розпискою про тримання позики. В свою чергу відповідач, у визначений розпискою строк суму позики не повернув та в подальшому, на вимоги позивача про повернення решти коштів не реагує.
За результатами розгляду вищевказаної заяви, ухвалою суду від 02.02.2018 рокубуло накладено арешт на домоволодіння належне відповідачу ОСОБА_2 за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Леніна, 55, загальною площею: 854,2 кв.м, житлова площа: 696,7 кв.м та заборонено вчиняти будь-які дії щодо його відчуження, передачі у користування (оренду, суборенду тощо) іншим юридичним та фізичним особам, використовувати земельну ділянку у якості застави у цивільно-правових стосунках.
В подальшому, ухвалою суду від 26.02.2018 р. було відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Разом з тим, 28.02.2018 р. представником позивача було подано заяву, в якій останній просив суд скасувати вжиті заходи забезпечення позову, оскільки арештований будинок за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Леніна, 55, розділений на 12 квартир та належить іншим особам (а.с.25-26).
Позивач та його представник в судове засідання не зявились. Від представника позивача надійшла заява, в якому останній просить проводити розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримав в повному обсязі та проти винесення судом заочного рішення у справі не заперечував.
Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надіслав.
На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи.
Крім того, враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не зявились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
В силу вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України).
В силу вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).
Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом достовірно встановлено, що 17.03.2017 р. між ОСОБА_2 (надалі - позичальник) та ОСОБА_1 (надалі - позикодавець) було укладено договір позики, за умовами якого останній передав позичальнику у власність грошові кошти в сумі 191984,00 грн., а позичальник зобовязувався повернути позику у визначений цим договором строк (надалі - договір позики).
Пунктом 2 договору позики визначено, що позика передається позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього договору готівкою.
Разом з тим, факт передачі коштів в сумі 191984,00 грн. підтверджується розпискою про отримання позики від 17.03.2017 р. (а.с.8).
Відповідно до вимог п 4 договору позики позичальник зобовязується повернути позику в строк та на умовах , передбачених цим договором.
При цьому, згідно п. 6.2. позичальник зобовязаний повернути всю позику до 17.04.2017 р.
Однак ОСОБА_2 у визначений договором строк позику не повернув, порушивши умови зобовязання, у звязку з чим виникла заборгованість та позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.
Згідно положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до положень статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).
Положеннями ст. 626 ЦК України визначено поняття договору, який є домовленістю двох або більше сторін, яка спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
В силу вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).
В укладеному договорі позики визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобовязань. Позивачем зобовязання за договором виконані в повному обсязі. Однак, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав. Інших даних, що спростовували б невиконання відповідачем умов кредитного договору, суду не надано.
Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконав умов договору позики, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 191984,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Крім того, враховуючи, що невиконане зобов'язання відповідача, за своїм характером є грошовим зобов'язанням, за прострочення його виконання позивач має право вимагати від відповідача штрафні санкції, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Разом з тим, стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сума індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню в передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до ч.1 ст.550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.
Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме й нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (чч.1-2 ст.551 ЦК).
Як установлено судом, п. 6 договору позики визначено, що в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася а також праві нараховувати пеню у розмірі 2 % від несплаченої суми за кожен день прострочення.
За загальним правилом, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати 1 рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК).
Наявний в матеріалах справи розрахунок пені та строк її нарахування відповідає вимогам договору та закону, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму пені в розмірі 1101988,16 грн.
Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконав умов договору позики, внаслідок чого виникла заборгованість, на стягнення якої позивач має право, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 8810,00 гривень з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 526, 530, 549, 550, 551, 610, 612, 625, 626, 629, 1046, 1047,1049 ЦК, ст.ст. 2,4,12,13,81,82,89,141,223, 247,258,259,263-265,266,273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4) витрати по сплаті судового збору у розмірі 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн. 00 коп.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, якщо такі не було подано.

Суддя Л.М.Кравченко