Справа № 163/2919/17
Провадження № 2/163/52/18
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

16 січня 2018 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря Голядинець О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

в с т а н о в и в :

20.11.2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з зазначеним позовом, у якому просила визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №8 по вул.Володимирська, 109, в м.Любомль Волинської області.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є власником зазначеної квартири, де проживає одна. У вказаному житлі також зареєстрована відповідач ОСОБА_2, однак з 2014 року вона у ньому не проживає. На неодноразові звернення знятись з реєстрації за даною адресою остання не реагувала, а на даний час взагалі зникла та місце її проживання невідоме. Реєстрація відповідача у спірному житлі заважає позивачу належним чином використовувати свою власність, зокрема позбавляє можливості оформити житлову субсидію. Оскільки відповідач декілька років за місцем реєстрації не проживає, має інше місце проживання, тому зняття з реєстрації за адресою приналежної позивачу квартири жодним чином не порушить її права.

Сторони в судове засідання не зявились.

Позивач ОСОБА_1 в канцелярію суду подала заяву про підтримання позову, розгляд справи у її відсутності та погодження з ухваленням заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, хоча належним чином судом була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить оголошення у пресі - газеті «Волинь нова» (випуск №143 (16 394) від 23.12.2017 року) про виклик відповідача в судове засідання.

За таких обставин, суд провів заочний розгляд справи в порядку ст.280 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідженими у справі доказами судом встановлено наступне.

З копії договору дарування квартири від 18.12.2012 року вбачається, що ОСОБА_3 безоплатно передав ОСОБА_1 квартиру №8, яка розташована по вул.Володимирська, 109, в м.Любомль Волинської області (а.с.4-5).

Витягом про державну реєстрацію прав від 24.12.2012 року за №36926305 стверджено, що ОСОБА_1 є зареєстрованим власником вище вказаної квартири (а.с.4).

Відповідно до копії довідки про склад сімї від 29.08.2016 року №2923, інформації Любомльської міської ради від 28.11.2017 року за вих.№1088, копії паспорта позивача та копії свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ №109184 відповідача, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 та її онука відповідач ОСОБА_2 (дошлюбне Ліштван) О.С. (а.с.6, 7, 9, 12).

З довідки Любомльської міської ради від 13.11.2017 року за вих.№3205 слідує, що ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не проживає з 2014 року, що встановлено на підставі будинкової книги А №127996 від 12.01.2013 року та свідчень сусідів від 09.11.2017 року: ОСОБА_4 (м.Любомль, вул.Володимирська, 109/2) та ОСОБА_5 (м.Любомль, вул.Володимирська, 109/3) (а.с.8).

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у п.39 постанови від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" розяснив, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

ОСОБА_2 понад один рік за адресою належної позивачу квартири не проживає, що обєктивно знайшло своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Судом не встановлено поважності причин не проживання відповідача в спірному житлі, а також чинення перешкод відповідачу зі сторони позивача в користуванні цим житлом.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність усунення перешкод позивачу в користуванні приналежним їй на праві власності житлом шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим по вул.Володимирська, 109/8, в м.Любомль Волинської області.

За викладених обставин позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

У відповідності до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтверджені останньою судові витрати у виді судового збору в сумі 640,00 грн. та за розміщення у пресі судового оголошення в розмірі 180,00 грн.

Керуючись ст.ст.5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 265, 282 ЦПК України, на підставі ст.ст.16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені останньою судові витрати по справі в загальній сумі 820 (вісімсот двадцять) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте Любомльським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_2, місце реєстрації: АДРЕСА_2.

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук