Номер провадження: 22-ц/785/2677/18
Номер справи місцевого суду: 2-280/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3 ОСОБА_4,

За участю секретаря Ющак А.Ю.

Осіб,що беруть участь у справі

ОСОБА_5

Представника позивача- Григоржевського М.С.

ОСОБА_6

Представника відповідача- Ляшан С.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9

-про визнання недійсними заповіту, договору довічного утримання та догляду і застосування наслідків його недійсності, визнання недійсними довіреностей, визнання права власності на квартиру, земельну ділянку, зобовязання повернути безпідставно набуту земельну ділянку,

та за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7

-про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В січні 2009 року ОСОБА_7 звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому вказувала, що 02 червня 2009 року померла її мати ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03.06.2009 року, вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після її смерті.

Звернувшись до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини вона дізналася про те, що 08 грудня 2008 року Шоста ОСОБА_11 державна нотаріальна контора посвідчила заповіт її матері ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8, а 12 травня 2009 року ОСОБА_11 нотаріальна контора посвідчила договір довічного утримання між ОСОБА_10 і ОСОБА_8, за яким ОСОБА_8 була передана у власність 384/1000 частини квартири АДРЕСА_1.

14 травня 2009 року приватний нотаріус посвідчив договір дарування земельної ділянки, площею 0,030 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Комінтерновський район, територія Крижанівської сільської ради.

Довіреністю, що була нотаріально посвідчена 12 грудня 2008 року відповідач ОСОБА_8 був уповноважений вести судові справи ОСОБА_10 з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі, та представляти її інтереси в усіх державних органах та установах.

Довіреністю, що була нотаріально посвідчена 24 березня 2009 року, відповідач ОСОБА_8 був уповноважений представляти інтереси ОСОБА_10 в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, організаціях, установах незалежно від їх підпорядкування та форм власності, а також у відділі земельних ресурсів Комінтернівського району Одеської області, Одеському управлінні центру державного земельного кадастру, Комінтернівському БТІ з питань отримання документів для подальшого відчуження земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Крижанівка, садове товариство «Садовод», вулиця Садова, № 14 та належала матері позивачки.

Позивачка зазначає, що в липні 2007 року мати позивачки перенесла інсульт, з приводу чого лікувалася у неврологічному відділенні центрального військового шпиталю. ОСОБА_10 був встановлений діагноз: менінгоенцефаліт, енцефалопатія III ступеню.

Позивач заявила, що вказані правочини не є вільним виявленням її матері, оскільки вона тривалий час страждала хронічним стійким психічним розладом і не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Позивачка у своїх заявах і поясненнях вказувала, що волевиявлення ОСОБА_10 під час укладення оспорюваних правочинів не було вільним і не відповідало її внутрішній волі.

Пояснюючи свої вимоги, позивачка заявила, що ОСОБА_10 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

В заяві про збільшення позовних вимог від 09.06.2015 року, представник просить визнати недійсним :

-заповіт ОСОБА_10, посвідчений 15 серпня 2007 року ОСОБА_12 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1659;

- визнати недійсними заповіт ОСОБА_10, посвідчений 12 грудня 2008 року ОСОБА_13 державним нотаріусом Шостої ОСОБА_11 державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №7-1575;

- визнати недійсною довіреність ОСОБА_10, посвідчену 12 грудня 2008 року ОСОБА_13 державним нотаріусом Шостої ОСОБА_11 державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №7-1576;

- визнати недійсною довіреність ОСОБА_10, посвідчену 24 березня 2009 року ОСОБА_13 державним нотаріусом Шостої ОСОБА_11 державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №7-415;

- визнати недійсним договір довічного утримання та догляду між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, посвідчений 13 травня 2009 року, ОСОБА_14 державним нотаріусом другої ОСОБА_11 державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №1-1085.

Застосувати наслідки недійсності вказаного договору та визнати за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування за заповітом на 384/1000 частиини квартири АДРЕСА_2 після смерті матері ОСОБА_10;

-визнати недійсною довіреність ОСОБА_10, посвідчену 14 травня 2009 року ОСОБА_14 державним нотаріусом Другої ОСОБА_11 державної нотаріальної контори, зареєстровану в реєстрі за №1-1097;

-визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Крижанівка, СТ «Садовод», вул. Садова, земельна ділянка №14 між ОСОБА_10 та ОСОБА_9, посвідчений 14.05.2009 року ОСОБА_15 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №162;

Визнати за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Крижанівка, СТ «Садовод», вул. Садова, земельна ділянка №14 після смерті матері ОСОБА_10; зобовязати ОСОБА_9 повернути ОСОБА_7 безпідставно набуту земельну ділянку, яка розташована за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Крижанівка, СТ «Садовод», вул. Садова, земельна ділянка №14.

Відповідач ОСОБА_8 09.09.2009 року подав зустрічний позов. в якому просив суд усунути перешкоди у користуванні квартирою № 18, розташовану за адресою м. Одеса, вул. Коблевська, буд.40, та зобовязати відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області висилити без надання іншого житла громадянку ОСОБА_7 Зазначає,що йому на праві власності від 26 травня 2009 року, за реєстраційним витягом №27229979, належить квартира №18 розташована за адресою: м. Одеса, вул. Коблевська, буд. 40, загальною площею 49,27 кв.м.

02 червня 2009 року померла громадянка ОСОБА_10, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1- ЖД № 190036 від 03 червня 2009 року, за якою відповідно до договору про довічне утримання від 13 травня 2009 року ОСОБА_8 здійснював догляд.

ОСОБА_8 зазначив, що за життя громадянка ОСОБА_10 була інвалідом І групи та потребувала постійного стороннього догляду, що підтверджується медичною документацією: медичною справою ОСОБА_10 в Малиновський міжрайонній МСЕК, історією хвороби та інше.

ОСОБА_7 у вказаній кімнаті проживає до цього часу, та перешкоджає ОСОБА_8 користуватися його власністю.

ОСОБА_7 та її представник у судовому засіданні свої позовні вимоги до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Зустрічний позов ОСОБА_8 не визнали, заперечували проти його задоволення, вказуючи, що сама ОСОБА_7 є спадкоємцем своєї матері. ОСОБА_7, а ОСОБА_8 заволодів майном незаконно.

ОСОБА_8, його представник, та представник ОСОБА_9 позовні вимоги ОСОБА_7 не визнали, надали письмові заперечення, в яких вказали, що ОСОБА_10 психічними розладами не страждала, у психіатричних закладах не лікувалась, не зловживала алкогольними напоями, сама висловила бажання передати відповідачу ОСОБА_9 земельну ділянку за адресою Одеська область, Комінтернівський район, село Крижанівка, СТ «Садовод», вул. Садова, земельна ділянка №14, а відповідачу ОСОБА_8 своє нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_3, після смерті, так як він доглядав за нею, забезпечував нормальні життєві умови, та допомагав їй. ОСОБА_8 та його представник, вимоги зустрічного позову підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник ОСОБА_9 під час судового засідання не заперечував проти задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_8

Справа розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсними заповіту, договору довічного утримання та догляду і застосування наслідків його недійсності, визнання недійсними довіреностей, визнання права власності на квартиру, земельну ділянку, зобовязання повернути безпідставно набуту земельну ділянку - відмовлено.

Позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про усунення перешкоди у користуванні власністю та виселення - задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_7 виселитись і не чинити дій, які перешкоджають ОСОБА_8 користуватися 384/1000 частин квартири АДРЕСА_4.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.07.2015 року скасувати ,ухвалити нове рішення яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні позовних вимогах ОСОБА_8 до неї відмовити посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 11.08.2015 року (ОСОБА_16П.) відкрито апеляційне провадження ( а.с.170 т.8.)

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - відхилено, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року залишено без змін.( а.с.278-286).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_7 задоволено. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року скасовано,справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ) СТОРІН:

В апеляційній скарзі заявник зазначала, що дві експертні комісії,проводячи комісійні посмертні судово- психіатричні експертизи,в різні періоди часу по одній цивільній справі,на підстві однієї і тієї ж самої історії хвороби,в одному випадку встановлюють, а в іншому не встановлюють тяжке психічне захворбювання у однієї і тієї ж самої померлої підекспертної особи. При цьому посилалась на те, що комісією експертів було сформовано з порушенням закону,а експертні дослідження виконано без дотримання встановленого Порядку. Зокрема троє експертів,що проводили попередню експертизу при новому розгляді справи,входили до складу комісії по попередній експертизі,їх думка вже була викладена у висновку попередньої експертизи, а тому після повернення справи на новий судовий розгляд зазначені експерти в силу ст.150 ч.2 ЦПК України( що діяла під час процесуальної дії) не мали права приймати участь у проведені повторної експертизи, а кваліфікація четвертого експерта -ОСОБА_17 на момент проведення експертизи не була підтверджена в Реєстрі атестованих судових експертів, а тому,залучення останнього до проведення експертизи є порушенням ч.2 ст.53 ЦПК України,ст..9 Закону України «Про судову експертизу»,п.1.8 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень». Зазначає, що судове рішення ґрунтується на недопустимих доказах, а також на висновках,які не відповідають обставинам справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ПО СПРАВІ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ :

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_7 та частково задовольняючи позов ОСОБА_8 й зобовязуючи ОСОБА_7 виселитись та не синити дій,які перешкоджають ОСОБА_8 користуватись його власністю,суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_10 на момент вчинення нотаріальних дій була дієздатною,усвідомлювала значення своїх дій, а можливість підписання нотаріально посвідчених правочинів іншою особою від імені сторони правочину,прямо передбачено законом.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_8,районний суд виходив з вимог ст.316,317,319,321 ЦК України .При цьому зазначав, що право власності є непорушним, а тому ОСОБА_7 підлягає виселенню з АДРЕСА_5,без надання іншого житла так як вона перешкоджає в користування власністю.

Матеріалами справи встановлено, що після смерті ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 яка померла 02 червня 2009 року відкрилась спадщина на 384/1000 частин квартири АДРЕСА_6 та земельну ділянку, площею 0,030га, розташованої за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Крижанівка, садове товариство «Садовод», вул. Садова, № 14 (т.1, а.с.9).

13 травня 2009 року друга ОСОБА_11 державна нотаріальна контора посвідчила дві заяви щодо статусу квартири та договір довічного утримання та догляду між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, за яким у власність ОСОБА_8 передані 384/1000 частини квартири АДРЕСА_7. Зазначені заяви та договір довічного утримання та догляду, які виконані від імені ОСОБА_10, підписані ОСОБА_18 від імені ОСОБА_10Д, (т.3, а.с.91-92).

14 травня 2009 року приватний нотаріус Комінтернівського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_15 посвідчила договір дарування земельної ділянки, розташованої в Комінтернівському районі Одеської області, село Крижанівка, садове товариство «Садовод», вулиця Садова, 14, яка належала ОСОБА_10 на праві приватної власності та передана у власність ОСОБА_9.

Договір дарування ОСОБА_10 підписаний від її імені ОСОБА_8 на підставі довіреності від 14 травня 2009 року. Вказаною довіреністю ОСОБА_8 уповноважений від імені і в інтересах ОСОБА_10 на здійснення правочинів щодо земельної ділянки розташованої в Комінтернівському районі Одеської області, село Крижанівка, садове товариство «Садовод», вулиця Садова, 14, підписана така довіреність була ОСОБА_18 від імені ОСОБА_10 (т.1, а.с.189)

Відповідно до ч.4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2009 року була призначена посмертна комісійна судово-психіатрична експертиза щодо встановлення психічного стану ОСОБА_10Д.(т.1, а.с.129; т.1 а.с.154)

Приморським районним судом міста ОСОБА_15 18.02.2013 року було постановлено рішення, за яким позовні вимоги ОСОБА_7, були задоволені, в позові ОСОБА_8 було відмовлено (т.4, а.с.203). Апеляційний суд Одеської області своєю ухвалою від 23.05.2013 року залишив рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_15 в силі (т.4, а.с.320).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ ухвалою від 25.09.2013 року скасував рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_15 від 18.02.2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23.05.2013 року, і справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки, висновок експертизи від 13.04.2010 року не містить категоричний висновок, що ОСОБА_10 в момент складення спірних правочинів, а саме: 12 грудня 2008 року, 13-14 травня 2009 року, 24 березня 2009 року, не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, ч.2 статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. (т. 5, а.с. 54).

В новому розгляді справи, від ОСОБА_7 надійшло клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи (т. 7, а.с. 110), відповідачі проти клопотання не заперечували і подали запитання, які необхідно поставити на дослідження по даній експертизі перед експертами. Одночасно, ОСОБА_8 та його представник, який також є представником відповідачів ОСОБА_9, ОСОБА_19 подали клопотання про проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи (т. 7, а.с. 95), ОСОБА_7 проти проведення вказаної експертизи заперечувала.

Відповідно до ч.1 ст. 145 ЦПК України,( що діяла на момент процесуальної дії) призначення експертизи є обов'язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Судом ухвалою від 18.07.2015 року клопотання ОСОБА_7 було задоволено і призначено по справі судово-психіатрична експертиза . Також ухвалою від 18.07.2015 року, було задоволено клопотання ОСОБА_8, його представник, який також є представником відповідачів ОСОБА_9, ОСОБА_19, і призначено комплексну судову психолого-психіатричну експертизу (т. 7, а.с. 145).

За ухвалою про призначення судово-психіатричної експертизи перед експертами поставлено питання

- Страждала ОСОБА_10, 24 листопада 1931 народження, психічним захворюванням або яким-небудь іншим розладом психічної діяльності, якщо так, то з якого часу?

- Чи могла ОСОБА_10, 24 листопада 1931 народження, за своїм психічним станом, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними 12 грудня 2008?Чи могла ОСОБА_10, 24 листопада 1931 народження, за своїм психічним станом, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними 15 серпня 2007?

- Чи могла ОСОБА_10, 24 листопада 1931 народження, за своїм психічним станом, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними 24 березня 2009?

- Чи могла ОСОБА_10, 24 листопада 1931 народження, за своїм психічним станом, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними 13-14 травня 2009 року?

Призначена судом за клопотання ОСОБА_7 експертиза, була проведена експертною комісією 05.02.2015 року і складено висновок судово-психіатричного експерта №52 (т. 8 а.с. 53). При цьому в складі експертної комісії приймали участь : ОСОБА_20,ОСОБА_21 та ОСОБА_22, котрі приймали участь під час проведення експертного дослідження № 325 від 13.04.2010 року і їх думка уже була викладена ( а.с.154 т.1).

В силу ст.150 ч.2 ЦПК України( що діяла на час розгляду справи) якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності,судом може бути призначена повторна експертиза,яка доручається іншому експертові.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.07.2016 року колегією суддів( ОСОБА_23,ОСОБА_24,ОСОБА_25 призначена повторна комісійна судово- психіатрична експертиза та проведення експертизи доручено Українському науково - дослідницькому інституту соціальної і судової психіатрії і наркології МОЗ України.( а.с.225-227 т.9).

Відповідно до висновку повторної судово-психіатричної експертизи № 36 від 03.12.2016 року ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_2 ,з 2003 року виявляла ознаки психічного розладу: «Органічне ураження головного мозку судинного ґенезу» . Починаючи з 2007 року ОСОБА_10 страждала на психічний розлад: Органічне ураження головного мозку з інтелектуально-мнестичним зниженням,що не досягло ступеню недоумства». ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_1, за своїм психічним станом могла розуміти значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту від 12.12.2008 року; під час складання заповіту від 15.08.2007 року; під час укладання договору довічного утримання від 13.05.2009 року; під час укладання договору дарування земельної ділянки від 14.05.2009 року; під час надання довіреностей від 12.12.2008 року та 24.03.2009 року.( а.с.45-56 т.10).

В суді апеляційної інстанції ( відеоконференція) голова експертної комісії - ОСОБА_26 була допитана в якості експерта,яка надала пояснення щодо зміни ними діагнозу підекспертної з хронічно маячного розгладу, енцефалопатії 111 змішаного ґенезу на органічне ураження головного мозку з інтелектуально- мнестичним зниженням. При цьому вона пояснила, що з 29.05.2009 року ОСОБА_10 отримувала інєкції наркотичного анальгетику-морфіну,однак цей період не є юридично значимим стосовно оспорюваних правочинів. Інформації стосовно наявності ОСОБА_10 хронічного маячного розладу не найшли свого підтвердження в матеріалах справи,медичної документації,співставлення отриманих даних з діагностичними стандартами та діючою в Україні міжнародною класифікацією психічних і поведінкових розладів 10-го перегляду( МКХ-10).

Крім того, судом встановлено, що факт зловживання ОСОБА_10 алкоголем, не підтверджується в медичній документації, їй не проводилося наркологічне огляд, фахівці з поліклініки, які часто відвідували ОСОБА_10 на дому, то ж не відзначають факт алкогольного сп'яніння її. Тому достовірно стверджувати про наявність або відсутності в тій чи іншій мірі алкогольної залежності у ОСОБА_10, не представляється можливим.

Напередодні підписання заповіту №1695 від 15.08.2007 р, ОСОБА_10, була виписана з 411 госпіталю, де проходила лікування з приводу ГПМК, при виписці оглянута психіатром, який зробив висновок: «без психічних розладів». Приватний нотаріус ОСОБА_12, який посвідчує дану угоду, особистість і дієздатність ОСОБА_10, підтвердив.12.12.2008 р., ОСОБА_10, в присутності державного нотаріуса ОСОБА_13, який і встановив особу ОСОБА_10, і перевірив її дієздатність, підписала заповіт №7-1575. Безпосередньо в зазначений день ОСОБА_10, лікар не оглядалася. 24.03.2009 року ОСОБА_10 власноруч підписує довіреність №7-415, державний нотаріус ОСОБА_13 встановивши особу і перевіривши дієздатність, запевняє дану довіреність.

Згідно ксерокопії виписного епікризу №404 з Одеського обласного госпіталю інвалідів, ОСОБА_10, з 14.03.2009 року по 06.04.2009 року перебувала на лікуванні та обстеженні в терапевтичному відділенні. Напередодні надходження в госпіталь 06.03.2009 року оглядалася терапевтом на дому, із запису лікаря в амбулаторній карті: стан хворої дещо покращився. Описи скарг з боку психічного стану немає. У виписному епікризі: у скаргах, анамнезі, лікуванні, посилань на психічні порушення у ОСОБА_10 не виявлено. Як випливає з медичної документації - записів дільничного терапевта на дому і виписного епікризу в період з 06.03.2009 року по 08.04.2009 року, ОСОБА_10 неодноразово оглядали лікарі і даних про наявність у неї будь-яких значимих психічних відхилень не виявлено.

13.05.2009 року державний нотаріус ОСОБА_14 завіряє договір довічного утримання №1-1084. У зв'язку з хворобою ОСОБА_10, за її особистим проханням, в її присутності, на дому, і в присутності нотаріуса даний договір підписав ОСОБА_27, при цьому особистість ОСОБА_10, встановлена і дієздатність перевірено. Факт хвороби ОСОБА_10 підтверджений записами невропатолога в амбулаторній карті від 28.05.2009р., де лікар вказує на те, що з кінця квітня - початку травня 2009р. у ОСОБА_10, посилилася слабкість в правих кінцівках, в результаті чого вона не могла самостійно підписати договір. 14.05.2009 р, тим же державним нотаріусом і також на прохання ОСОБА_10, була підписана довіреність №1-1097, особистість ОСОБА_10, також була встановлена і дієздатність перевірено.

Таким чином, районний суд дійшов правильного висновку , що за наявними даними медичної документації, виражених психічних розладів у вигляді деменції (недоумства), розладів свідомості, маячних синдромів, а також психічних порушень, які суттєво могли вплинути на здатність ОСОБА_10, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту від 12.12.2008 року; під час складання заповіту від 15.08.2007 року; під час укладання договору довічного утримання від 13.05.2009 року; під час укладання договору дарування земельної ділянки від 14.05.2009 року; під час надання довіреностей від 12.12.2008 року та 24.03.2009 року-не виявлено.

Посилання позивача, що експертом не було взято до уваги повторне ОНМК, що зазначено у довідці від 28.05.2009 року спростовується мотивувальною частиною висновку судово-психіатричного експерта № 36 ( а.с.114 т.9).

Таким чином, співставляючи і аналізуючи дані медичної документації ОСОБА_10, без належного спостереження динаміки, одноосібно, після одноразового огляду і повторного - через вісім місяців, без підтвердження при стаціонарному обстеженні, діагноз: «хронічний маячний розлад» у ОСОБА_10, не знайшав підтвердження. Факт зловживання ОСОБА_10 алкоголем, не підтверджений в медичній документації, їй не проводилося наркологічне огляд, фахівці з поліклініки, які часто відвідували ОСОБА_10 на дому, теж не відзначили факт алкогольного сп'яніння підекспертного. Тому районний суд дійшов правильного висовку, що достовірно стверджувати про наявність або відсутність в тій чи іншій мірі алкогольної залежності у ОСОБА_10 не представляється можливим.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Проведеним експертним дослідженням не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_10,на момент вчинення правочинів, розуміти значення своїх дій та керувати ними.

14 травня 2009 року нотаріусом було посвідчено договір дарування земельної ділянки, підписаний від імені ОСОБА_10 ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9.

У відповідності до частини 1 ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та іншіх цивільно - правових угод.

У відповідності до ч. 2 ст. 131 ЗК України укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови, які визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду. Відсутність згоди сторін щодо будь-якої з істотних умов договору стає наслідком його не укладеності.

Згідно із ч. 1 ст. 132 ЗК України угоди про перехід права власності на земельну ділянку укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються.

Після смерті ОСОБА_10, на підставі договору довічного утримання та догляду зареєстрований в реєстрі за №1-1085, посвідчений 13 травня 2009 року, державним нотаріусом другої ОСОБА_11 державної нотаріальної контори, ОСОБА_8 став власником 384/1000 частин квартири АДРЕСА_4.

Виходячи з того, що підставою для визначення правочину недійсним за ст.225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочинів розуміти значення своїх дій та ( або) керувати ними, що не знайшло свого підтвердження , судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Виходячи з того що вимоги ОСОБА_7 щодо визнання права власності на квартиру, земельну ділянку, зобовязання повернути безпідставно набуту земельну ділянку є похідними від основних вимог щодо визнання правочинів недійсними які не підлягають задоволенню, районний суд правомірно відмовив в їх задоволенні.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов'язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов'язані з позбавленням його володіння майном.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України( що діяла на момен процесуальних дій), суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 8 Конвенції стосується прав особливої важливості для особистості людини, її самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див., mutatis mutandis, рішення від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» («Connors v. the United Kingdom»), заява № 66746/01, § 82).

ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Так, у рішенні від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету - одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, - чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві».

Формулювання «згідно із законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», § 43).

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред'явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку що ОСОБА_8 є єдиним власником зазначеної квартири, та особи, що мешкають у спірній квартирі не можуть чинити перешкоди у його власності. Знаходження сторонніх осіб у квартирі ОСОБА_8 обмежує його права в здійсненні права власності.

З врахуванням зазначеного та у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інтанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення без змін так як визнає що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367,368,374, 375 ,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,- ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року,без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 17.12.2018 року

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді - О.Г. Журавльов

ОСОБА_4