Справа № 510/1568/17 Р І Ш Е Н Н Я
25.06.2018 року Ренійський районний суд Одеської області
У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,
при секретарі - Івановій Н.С.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, -
Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про визнання права власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами по вул.. 8 Березня, 19 в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачкою було укладено договір купівлі продажу, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано всі суттєві умови договори. Однак на момент укладення договору відповідачка не була власником майна, тому придбане ним майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у звязку з тим, що він є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в нього майна, передбачені ст. 388 ЦК України, позивач просить задовольнити його позовні вимоги.
Позивач у підготовче судове засідання не зявився, представник позивача ОСОБА_3 (ордер серії ОД № 328148 від 11.08.2017 р.) направила до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Відповідачка по справі, у підготовче судове засідання не зявилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія нотаріально не посвідченого договору купівлі продажу від 03.03.2008 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про купівлю житлового будинку з надвірними спорудами по вул. 8 Березня, 19 в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області.; копія рішення суду від 12.06.2014 р. про визнання за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вул.. 8 Березня, 19 в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області; копія домової книги; копія технічного паспорту на житловий будинок з надвірними спорудами по вул.. 8 Березня, 19 в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області, самочинних споруд не має, власник ОСОБА_2
Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 03.03.2008 р., позивач домовився із відповідачкою про покупку житлового будинку з надвірними спорудами по вул. 8 Березня, 19 в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області. В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передав відповідачці гроші, що підтверджується розпискою відповідачки у договорі купівлі продажу, а остання передав ключі від будинку. Таким чином, позивач з 2008 року проживає у даному житловому будинку, утримує будинок, сплачує всі комунальні платежі та доглядає за земельною ділянкою. За час проживання в даному житловому будинку, позивач провів капітальний та поточний ремонт.
Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач через деякий час запропонував відповідачці привести домовленість у відповідності до вимог закону, на що відповідачка повідомила, що не може це зробити, так як на момент укладення договору вона не була зареєстрованим власником будинку.
Про існування обставин, що відповідачка не є власником будинку позивачу нічого не було відомо, оскільки на момент укладення договору купівлі продажу відповідачка запевняла позивача що вона є власником.
Враховуючи викладені обставини, що на момент укладання договору відповідачка не мала належних оформлених документів, що підтверджують її право власності і до їх оформлення не мала права відчужувати будинок, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право.
Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.
Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.
Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачці передані гроші на суму 60 000 грн., а позивачу обєкт нерухомості, яким він з 2008 року та до теперішнього часу користується. З 2008 р. відповідачка або інші правонаступники власника жодного разу не висували вимоги щодо повернення вказаного житлового будинку, не заперечували проти проведення ремонту.
Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Так, позивач набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вул.. 8 Березня, 19 в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області, в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідачці, який вона фактично не мала права відчужувати.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вул.. 8 Березня, 19 в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області.
Виходячи з вищевикладеного,
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 330, 328, 388, ЦК України (2003 р.) суд -
В И Р І Ш И В :
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок № 19, який розташований по вул.. 8 Березня в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області та в цілому складається з: житлового будинку літ. А, загальною площею 68,20 кв.м., житловою площею 28,30 кв. м., підсобною площею 39,40 кв.м., погребу літ. а, сараю літ. Б, літньої кухні літ. В, сараю літ. Г, Д, Ж, вбиральні літ. Е, огорожі № 1-3, споруди 4,5.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін