н/п 2/490/1642/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді Чулуп О.С.

при секретарі Росинець В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення компенсації

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію за володіння та користування належною їй 1/2 часткою квартири АДРЕСА_1. Вказує, що перебувала з відповідачем у шлюбі, шлюб між сторонами розірвано, і при поділі майна подружжя сторони отримали по 1/2 частці вказаної вище спірної квартири, та 1/2 квартири АДРЕСА_2 та 1/2 квартири АДРЕСА_3 в м.Миколаїв.Позивач вказує, що спірна квартира була придбана за кредитні кошти фонду сприяння молодіжному будівництву для сім?ї сторін.Позивач вказує, що відповідач перешкоджає їй та її дітям у проживанні у вказаній квартирі, їй на праві власності належить половина спірної квартири.Позивач вказує, що відповідач не бажає проводити розподіл даної квартири в натурі, і оскільки відповідач користується її частиною квартири, то повинен відповідно до ч.3ст.358 ЦК України виплатити їй компенсацію за володіння та користування належної позивачу 1/2 часткою квартири.Розмір компенсації за користування часткою квартири позивач визначив виходячи із вартості оренди житлового приміщення в м.Миколаїв, та вказує, що за три останні роки така складає 62113,82грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Позивач і судовому засіданні вимоги підтримав.

Відповідач позов не визнав. В судовому засіданні відповідач та його представник пояснили, що спірна квартира придбана за кредитні кошти, надані фондом сприяння молодіжному будівництву.Порядок користування спірною квартирою сторонами не визначався, в натурі спірна квартира не ділилася, і не має можливості поділити спірну квартиру в натурі, оскільки фонд сприяння молодіжному будівництву не дає дозвіл на такі дії.Окрім цього, відповідач вказує, що у власності сторін є ще дві однокімнатні квартири, якими позивач може користуватися для своїх потреб, в тому числі і використовувати для свого та членів своєї сім?ї проживання там.Проте позивач цього не робить,здає вказані квартири третім особам.Відповідач неодноразово пропонував обміняти належні сторонам частки в належних сторонам квартирах, проте позивач не бажає цього робити, і розпочинає все нові і нові процеси щодо спірних квартир. Щодо перешкод у користуванні спірною квартирою, то відповідач вказав, що було рішення суду не чинити перешкоди у користуванні спірною квартирою і передати позивачу ключі від спірної квартири, що і було вчинено відповідачем, державним виконавцем складено щодо цього відповідний акт.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом досліджено рішення Центрального району суду м.Миколаєва від 28.01.2013р. відповідно до якого визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_4, ? частку квартири АДРЕСА_5, ? частки квартири АДРЕСА_6, ? частку земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої в селі Коларівка Жовтневого району Миколаївської області, вул.Тітова,47.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач є власником ? частки квартири, що знаходиться за адресою: м.Миколаїв, вул.Ар.Старова, будинок 10б, кв.№4.

Судом досліджено витяг з кримінального впровадження №0003165 згідно якого вбачається, що 11.06.2015р. до Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області надійшла заява від гр.ОСОБА_1 про те, що гр.ОСОБА_2 погрожував їй спричинити тілесні ушкодження.

Судом досліджено рішення Центрального районного суду від 17.12.2014р. відповідно до якого зобовязано відповідача не чинити позивачу будь-які перешкод в користуванні квартирою №4 будинку № 10-Б, по вул.Ар.Старова в м.Миколаєві та передати комплект ключів від даної квартири.

Судом встановлено, що згідно акту державного виконавця від 11.06.2015р. боржник ОСОБА_2 передав ключі у кількості 2 штук від квартири АДРЕСА_7 ОСОБА_1, тобто позивачу.

Судом досліджено довідку про склад сімї від 10.12.2016р. згідно якої до складу сімї за адресою:АДРЕСА_8 входять ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4(дочка) ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5(дочка),25.09.2002р.н., ОСОБА_6(син), ІНФОРМАЦІЯ_3

Судом досліджено довідку від 28.03.2017р. видана ОСОБА_2 про те, що його донька ОСОБА_2 Ємілія з 29.12.2013р. по 14.11.2016р. проживала з батьком, і станом на 21.03.2017р. дійсно проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_9.

Судом встановлено, що згідно запиту від 22.03.2017р. відповідача до Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та листа-відповіді вказаного фонду від 03.04.2017р. позивач ОСОБА_1 з питань щодо розподілу (створення нового) рахунку для сплати зобов?язань за кредитним договором №183 від 14.11.2005р., з проханням надати дозвіл на здачу спірної квартири в оренду третім особам не зверталася.

Відповідно до ч.1-2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.3ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Позивач, як учасник спільної часткової власності, висловив свій намір самостійно здійснювати право користування та володіння щодо своєї частки, відповідно до ч.3ст.358 ЦК України має право вимагати виділу своєї частки у натурі.

Суд при вирішенні даного спору враховує, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, оскільки співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, сторонам у справі належить не частка у спільному майні - спірній квартирі, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі у разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч.3ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном у натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Отже, суд при застосуванні даної норми до спірних відносин приходить до висновку, що вимоги позивача щодо компенсації за рахунок співвласника неможливості позивача як співвласника користуватися належним майном, виходить з того, що позивачу належить не частина в спільному майні, а частина в праві на спільне майно,

а тому суду при застосуванні даної норми слід або ж визначити порядок поділу (виділу) спільної власності з метою припинення такого її режиму, або ж встановити порядок користування спільним майном.

Позивач проте не заявив вимог ні про поділ спільної власності в натурі з метою припинення такого її режиму, ні про встановлення порядку користування спільним майном.

Норма, що міститься в ст.364 ЦК України визначає, що кожен зі співвласників має право на виділ його частки в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо сторони не можуть дійти згоди або це неможливо, то співвласник має право вимагати відповідної матеріальної компенсації від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном.

Інститутом, що дозволяє кожному співвласникові розширити обсяг повноважень щодо своєї частки, залишаючись при цьому її співвласником, - є домовленість про порядок володіння та користування майном, про що вказує норма ч.1-2 ст.358 ЦК України.

Аналіз норм права, що містяться в ст.358,364 ЦК України вказують на те, що право на отримання матеріальної компенсації тим співвласником, який за договором про визначення порядку володіння та користування спільним майном отримав у володіння та користування меншу частину майна, ніж та, що відповідає його частці, або взагалі не отримав майно у володіння та користування у натурі.Відповідно, співвласник позбавлений права вимоги матеріальної компенсації, якщо договір не було укладено або якщо володіння або користування спільним майном у натурі є неможливим з об'єктивних причин.

Отже, аналіз норм права ч.1-2-3 ст.385 ЦК України вказують, що співвласники користуються своєю власністю за взаємною згодою, співвласник має право на відповідну компенсацію у випадку користування його часткою іншим співвласником, коли виділ його частки у натурі неможливий. При цьому суд приходить до висновку, що така компенсація співвласнику за користування його часткою у праві власності іншими співвласниками може бути надана або ж у зв?язку із неможливістю виділу частки в натурі з одночасним припиненням права власності на таку частку в спірному майні, або ж в іншому разі - як компенсація за користування майном лише у разі, коли буде встановлено порядок користування спірною власністю, у даному випадку спірною квартирою, зокрема, можливо і при укладенні договору про порядок володіння та користування майном, чи встановлення такого порядку судом, оскільки без визначення порядку користування власністю(квартирою) неможливо встановити якою конкретно часткою майна в натурі користується співвласник, з якого вимагається компенсація, та чи користується взагалі останній також і тією часткою майна, яка є у власності іншого співвласника, але який своєю часткою не користується.

Отже, судом встановлено, що дана квартира в натурі не розділена та сторони як співвласники спірної квартири не визначали порядок користування вказаною квартирою. За таких обставин у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.358, 364 ЦК України, ст.ст.4,5,10-13,81,89,258,259,263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації в розмірі 62113,82грн. за користування 1/2 часткою квартири АДРЕСА_1, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та у строки передбачені ст.273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва.

Суддя