Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 331/6556/16-ц Номер провадження 22-ц/778/114/18
Головуючий у 1 інстанції Світлицька В.М. Суддя-доповідач Кухар С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Концерн «МТМ» звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 11.07.2016 року Концерн «МТМ» звертався з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за відпущену теплову енергію у період з жовтня 2012 року по квітень 2013 року, з жовтня 2013 року по квітень 2016 року у сумі основного боргу 16 759,77 грн., 102,99 грн. - пені, 1340,07 грн. - 3% річних, 4845,44 грн. - інфляційних витрат. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2016 року, номер провадження 2с/331/35/2016, судовий наказ, виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя від 11.07.2016 р. було скасовано.

01.01.2008 року між Концерном «МТМ» та ОСОБА_5 укладено договір № 203057 «Купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді». Згідно з додатку № 1а до договору, теплова енергія відпускалась у нежитлове приміщення № 1 будинку № 47а по вул. Правди, яке належить відповідачу на праві приватної власності.

Позивач за період з жовтня 2012 року по квітень 2013 року, з жовтня 2013 року по квітень 2014 року, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, з жовтня 2015 року по квітень 2016 року за фактичною адресою нежитлового приміщення відпустив теплову енергію відповідачу та здійснив нарахування за теплову енергію на загальну суму 16 759,77 грн.

Відповідач жодної оплати не здійснив. На підставі умов договору та закону відповідачу була нарахована пеня в розмірі 102,99 грн., інфляційні втрати за весь період порушення грошових зобов'язань 4845,44, 3% річних за весь період порушення грошових зобов'язань 1340,07 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16759,77 грн., пені в сумі 102,99 грн., З % річних у сумі 1340,07 грн., інфляційних втрат у сумі 4845,44 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5, на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість в розмірі 16 759,77 грн. Стягнуто з ОСОБА_5, на користь Концерну «Міські теплові мережі» пеню в сумі 102,99 грн., 3% річних у сумі 1340,07 грн., інфляційні втрати в сумі 4845,44 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу частини приміщення від 01.07.2002 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_5 купила 2/3 частини приміщення № 1 цегла, нежитловою площею 92,7 кв. м по вул. Правди, буд. 47а у м. Запоріжжі.

Згідно з договором купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 03.11.2004 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_9 передав ОСОБА_5 у власність 1/3 частину нежитлового приміщення № 1 у будинку № 47а по вул. Правди у м. Запоріжжі.

01.01.2008 року між Концерном «Міські Теплові Мережі» та ОСОБА_5 укладено Договір № 203057 «Купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді».

ОСОБА_5 є споживачем теплової енергії, які надаються Концерном «МТМ» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, буд. 47а/1. Концерн «МТМ» у встановленому законом порядку надавав послуги з постачання теплової енергії за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, буд. 47а/1, забезпечуючи відповідачу можливість користування цими послугами.

11.07.2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя винесено судовий наказ за вимогою Концерну «МТМ» в особі філії Концерну «МТМ» Вознесенівського району м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2012 року по квітень 2016 року в розмірі 16759,77 грн., суми у розмірі 6288,50 грн.

26.08.2016 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя судовий наказ за заявою ОСОБА_5 скасовано. У зв'язку з чим, Концерн «МТМ» звернувся до суду в порядку позовного провадження.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином та у встановлений строк.

Згідно пункту 1.1. договору № 203057, укладеного між сторонами, теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п.6.2-6.4 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Відповідач зобов'язана здійснювати оплату за фактично відпущену теплову енергію щомісячно не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Концерном "МТМ" на адресу споживача направлені рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії за весь період заборгованості, що підтверджується реєстрами на відправку простої кореспонденції за період з жовтня 2012 р. по квітень 2016 р.

ОСОБА_10 приймання - передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі п'яти днів з дати отримання (п. 6.7.1. Договору).

Згідно п.6.7.2 договору, у разі неотримання акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

Відповідач відповідно до п. 3.2.26. договору зобов'язалася щомісячно, у строки, визначені договором, повертати Теплопостачальній організації підписаний уповноваженою особою та належним чином оформлений акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді, а теплопостачальна організація, в свою чергу, має право відповідно до п. 4.1.9. договору вимагати повернення підписаних та належним чином оформлених актів в термін передбачений умовами договору, а в разі неповернення актів вважати їх прийнятими споживачем в редакції теплопостачальної організації.

Відповідач заперечень щодо нарахувань зазначених у рахунках та актах приймання - передачі теплової енергії на адресу Концерну «МТМ» не надсилала, належним чином оформлені акти приймання - передачі теплової енергії не повернула.

Відповідно до п. 3.2.6 договору споживач теплової енергії зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав і обов'язків, які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Згідно з ст. 24 Законом України «Про теплопостачання» серед основних обов'язків споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись у встановлений договором чи законом строк. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 1166 ЦК України матеріальна шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, а якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 3 Правил користування тепловою енергією затверджених Постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 року (надалі - Правила) передбачено, що межа експлуатаційної відповідальності - межа розподілу теплової мережі за ознакою договірних зобов'язань з експлуатації та утримання тих чи інших її ділянок або елементів, яка встановлюється за згодою сторін між теплопостачальною організацією та споживачем. Згідно з п. 20 Правил облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія ведеться на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача або за домовленістю сторін в іншому місці. Відповідно до п. 23 Правил, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Згідно з п.3.2.1 та п. 3.2.2 договору, споживач теплової енергії зобов'язується виконувати умови цього договору, дотримуватись вимог актів цивільного законодавства України, нормативно-правових актів, правил технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, а також забезпечувати належний стан власного теплового обладнання.

Крім того, відповідно до листа Філії Концерну «МТМ» Орджонікідзевського району з питань відключення від мереж централізованого теплопостачання нежитлового приміщення № 16/1337 від 05.10.2012 р. ОСОБА_5 надано відповідь на її звернення про відключення нежитлового офісного приміщення № 1 по вул. Правди, 47-а від опалення, в якій зазначено, що порядок відключення приміщень від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання регламентується Наказом Мінбуду України № 4 від 22.11.2005 року «Про порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води». Даний документ передбачає можливість відключення від мереж ЦО та ГВП з метою улаштування автономного опалення лише при відокремленні житлового будинку в цілому, а не його окремих приміщень, та з ініціативи споживачів, а не споживача, за рішенням загальних зборів усіх власників (уповноважених власників) приміщень житлового будинку.

Відповідно до п. 10.3 договору навіть припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати за спожиту теплову енергію та відповідальності, передбаченої цим договором і чинним законодавством України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що відсутність підпису ОСОБА_5, як споживача, на актах прийому-передачі теплової енергії між Концерном «МТМ» та ОСОБА_5 за період нарахування заборгованості через те, що остання відмовилась від їх підписання не робить ці акти такими, що оформлені неналежним чином (такі акти є погодженими в силу вимог п. 6.7.2 вищезазначеного договору сторін,) не спростовує факту фактичного постачання цієї теплової енергії Концерном «МТМ» у нежитлове приміщення ОСОБА_5 та фактичного користування останньою ОСОБА_5 у вказаний період. Таким чином, відповідач належним чином не оплачує за поставлену їй теплову енергію, в результаті чого за вказаний період утворилась заборгованість в сумі 16759 грн. 77 коп., що підтверджено розрахунком наданим позивачем.

Відповідно до п.7.2.8 договору, в разі несплата або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до п.6.3 договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Відповідно до ст. З Закону України «Про відповідальність про несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань обчислюється від простроченої суми та не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки споживач своєчасно не розрахувалася за поставлену їй теплову енергію постачальником було нарахована пеня в розмірі 102,99 грн.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та З % річних від простроченої суми.

Відповідно до розрахунків, 3% річних за весь період порушення грошових зобов'язань за договором становить 1340,07 грн., а інфляційні втрати - 4845,44 грн.

Таким чином відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує належним чином, у зв'язку з чим має перед позивачем заборгованість за надані послуги за період з жовтня 2012 р. по квітень 2016 р. в сумі 16759,77 грн., пеня - 102,99 грн.; З % річних - 1340,07 грн.; інфляційні втрати - 4845,44 грн., які суд вірно стягнув на користь позивача.

Посилання у скарзі на неотримання послуг, в зв'язку з тим, що приміщення, що належить відповідачу відключено від систем опалення, не є обґрунтованим, оскільки суду не надані докази, що таке відключення відбулось в установленому законом порядку.

Так, апелянт посилалась на те, що відключення відбулось відповідно до зазначених нею актів ще в 2004 році. Однак при цьому, відповідач 01.01.2008 року укладає з позивачем договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Відповідач не спростувала можливості підключення до мереж постачання теплової енергії в період з 2004 року до моменту укладення договору. Про відключення в порядку визначеного законодавством від мереж постачання теплової енергії після укладення вказаного договору відповідач не вказувала.

Посилання представника відповідача на те, що відповідач не підписувала вказаний договір не доведено належними доказами. На договорі міститься підпис двох сторін угоди, а саме позивача та відповідача (а.с. 1-18), нами ж підписаний і окремо додаток №1 до договору (а.с. 19). Відповідач клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи не заявляла, при цьому в ході розгляду справи отримувала професійну правничу допомогу. Факт укладення угоди з датою 01.01.2008 року не може сам по собі свідчити про її не укладення, на, що посилався представник відповідача.

Посилання у апеляційній скарзі на невірне нарахування заборгованості, нічим не доведено, та не спростовано, свого розрахунку заборгованості відповідач колегії суддів не надала.

Доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо не дослідження судом оригіналів документів, про недобросовісність дій позивача, про нарахування заборгованості як приватному підприємцю, про розгляд справи господарським судом, про невірну сплату судового збору зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, яку буде складено на протязі пяти днів.

Повна постанова складена 18 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: