АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 757/18414/17-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1957/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

8 лютого 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства охорони здоров'я України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 16 лютого 2107 року він звернувся до Міністерства охорони здоров'я України зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської облдержадміністрації, на котру не отримав відповідь.

Зазначив, що дану скаргу відповідач всупереч положенням ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» надіслав на розгляд до Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської облдержадміністрації, і на час подачі позову позивач не отримав відповідь на свою скаргу, у зв'язку із чим йому завдано моральної шкоди на суму 10 000 грн., що проявилась у його душевних стражданнях з приводу неправомірних дій відповідача про скерування його скарги до Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської облдержадміністрації, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

У зв'язку із викладеним, просив суд стягнути з Міністерства охорони здоров'я України моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Як вбачається з матеріалів справи, до Міністерства охорони здоров'я України надійшла скарга ОСОБА_3 від 16 лютого 2017 року, яка зареєстрована 23 лютого 2017 за № П-2570, де зазначається, що Департамент охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації неналежно розглянув скаргу ОСОБА_3 від 17 січня 2017 роу на бездіяльність директора Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 13 березня 2017 року № 07.07.-П - 2570 скарга направлена на розгляд до Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Листом від 4 квітня 2017 року Департаментом охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації поінформовано Міністерство охорони здоров'я України та позивача, що скарга для вирішення порушених питань за належністю відправлена безпосередньо до Дніпропетровської міської ради, за наслідком розгляду якої від Дніпропетровського міського голови отримано відповідь лист від 28 лютого 2017 № п 6/5, що з посадовими особами Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради була проведена нарада, щодо дотримання вимог законодавства про звернення громадян, оголошені попередження. Позивача запрошено для повторного розгляду його звернення.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження завдання відповідачем йому моральної шкоди та взагалі у чому полягає така шкода.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції у порушення норми чинного законодавства не визнав дії відповідача протиправними, оскільки позивачем у позовній заяві така вимога не ставилася, а суд не може виходити за межі позовних вимог.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 зазначеної постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні.

Згідно ст.. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до суду не надано жодного доказу на підтвердження спричинення йому шкоди та не обґрунтовано розмір цієї шкоди.

Крім того, не надано доказів наявності винних дій Міністерства охорони здоров'я України, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо не обґрунтованості доводів позивача про завдання йому моральної шкоди з боку відповідача через відсутність наслідків заподіяння такої шкоди, передбаченої положеннями ст. 23 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 9 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді