АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/4748/17 22-ц/774/856/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/4748/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - Дніпропетровська філія Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 грудня 2017 року, яке ухвалено суддею Євтушенком О.І. о 12 годині 52 хвилини у місті Кривому Розі та повне судове рішення складено 29 грудня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (надалі - ПАТ «Укртелеком») про захист прав споживачів, зобов'язання відновити надання послуг, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг телефонного зв'язку, які надаються Дніпропетровською філією ПАТ «Укртелеком» з відкриттям особового рахунку НОМЕР_1. З квітня 2016 року відповідач припинив надання їм зазначених послуг, на їх звернення з приводу відновлення надання послуг не реагував, жодних дій стосовно цього не вчиняв. У зв'язку із похилим віком та станом здоров'я позивачі мають потребу у постійному телефонному зв'язку, у тому числі між собою на момент відсутності когось з них вдома. Вважають, що недбале виконання співробітниками Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» спричиняє їм моральну шкоду, яку з розрахунку за період з моменту припинення надання послуг, тобто з квітня 2016 року і по день ухвалення рішення, з розрахунку за розміром мінімальної заробітної плати в 3200 грн.

Уточнивши позовні вимоги, просили суд: стягнути з Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» на їх користь моральну шкоду, завдану внаслідок ненадання послуг з телефонного зв'язку, починаючи з квітня 2016 року і по день ухвалення рішення, в розмірі мінімальної заробітної плати 3200 грн. за кожен місяць, на користь кожного з них; зобов'язати Дніпропетровську філію ПАТ «Укртелеком» відновити надання послуг; стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по 1295,19 грн. за відрив від звичайних занять з вини відповідача.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Зобов'язано Дніпропетровську філію ПАТ «Укртелеком» відновити надання послуг телефонного зв'язку за особовим рахунком НОМЕР_1, відкритим на ім'я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягення моральної шкоди, компенсації за відрив від звичаних занять і інших судових витрат. Також, просять зобов'язати ПАТ «Укртелеком» негайно поновити надання послуг, зазначивши дату виконання рішення суду в сім днів з дня ухвалення постанови апеляційного суду, із винесенням щодо відповідача окремої ухвали в порядку ст. 262 ЦПК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не вірно застосував положення Закону України «Про захист парв споживачів» у старій редакції, тоді як, станом на теперішній час, цей Закон передбачає відшкодування моральної шкоди на загальних підставах. Позивачі вважають, що суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 не є споживачем послуг ПАТ «Укртелеком», оскільки він позбавлений можливості спілкуватися у телефонному режимі із матір'ю (позивачем Черненко Т.А.), що завдає йому моральних страждань. Також, зазначають, що суд порушив норми процесуального права та безпідставно не вирішив питання про задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації за відрив від звичайних занять, що прямо передбачено нормами ст.ст. 130, 138 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який діє від свого імені та в інтересах позивача ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ОСОБА_2 та Дніпропетровською філією ПАТ «Укртелеком» виникли зобов'язально-договірні відносини з приводу оплатного надання послуг з телекомунікаційного зв'язку за адресою: АДРЕСА_1.

З квітня 2016 року мало місце припинення надання послуг телекомунікаційного зв'язку у зв'язку з постійними крадіжками невідомими особами магістральних телекомунікаційних кабелів з кабельної каналізації зв'язку, що спричинило відсутність телефонного зв'язку у споживачів, у тому числі ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов'язання Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» відновити надання послуг телефонного зв'язку за особовим рахунком НОМЕР_1, відкритим на ім'я ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з порушення прав позивача, як споживача послуг телефонного зв'язку на отримання послуг, у зв'язку з чим зобов'язав відновити надання послуг абонентові.

Оскільки, рішення суду першої інстанції в зазначеній частині не оскаржено, а суд апеляційної інстанції переглядає справу виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України), колегія суддів не вбачає підстав для перевірки законності та обгрунтвоаності рішення суду в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання відновити надання послуг.

Відмовляючи позивачам в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими такими, що ґрунтуються на нормах законодавства, тому підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Так, підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили порушення їх прав як споживачів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Проте, задоволення такої вимоги, за умови її пред'явлення, можливе з урахуванням положень п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, лише у разі, якщо така шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції).

Відповідно до статті 1 Закону України від 19.05.2011 року № 3390-VI "Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції" шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Тобто, у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Оскільки така шкода позивачу ОСОБА_2 не завдана, її вимоги про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі, що судом першої інстанції вірно враховано і доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Погоджується колегія суддів й з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування йому завданої моральної шкоди на підставі норм Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, по-перше, ним не заявлялися вимоги про відшкодування шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а, по-друге, позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів щодо наявності саме у нього договірних відносин з відповідачем Дніпропетровською філією ПАТ «Укртелеком» з приводу оплатного надання послуг з надання телефонного зв'язку, а тому припинення надання таких послуг не тягне за собою порушення жодних прав чи охоронюваних Законом інтересів останнього.

Разом з тим, колегія суддів вважає частково прийнятними доводи апеляційної скарги в частині невірного застосування судом положень ст. 138 ЦПК України.

Так, згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно статті 138 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 р. № 590 затверджено граничний розмір компенсації за відрив від звичайних занять та встановлено, що за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові у зв'язку з явкою до суду, обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 29.10.2015 року (а.с. 52), як представник позивача ОСОБА_5 приймав участь у судових засіданнях, як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, а тому ОСОБА_5 має право на компенсацію за відрив від звичайних занять свого представника ОСОБА_1 у розмірі 1 127,23 грн., що не перевищує розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1 січня 2018 року (1762,00 грн).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв'язку з чим змінює рішення суду у зв'язку з порушенням норм процесуального права, згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 грудня 2017 рокув частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Дніпропетровська філія Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (, місцезнаходження: вул. Херсонська 26, м. Дніпро) на користь ОСОБА_2 1 127 (одну тисячу сто вдарять сім) гривнь 23 (двадцять три) копійки судових витрат.

В іншій частині рішення суду в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 06 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: