Справа № 128/3009/18
РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Нагірняк Т.А.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Вінниці справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.10.2003 року померла її мати, ОСОБА_2, яка за життя мати вчинила заповіт, яким заповідала все своє майно дочці - ОСОБА_3.

24.03.2016 року позивач вдруге зареєструвала шлюб та змінила своє прізвище на ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на житловий будинок №35 по вул. Незалежності в с.Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницького району. Зазначений будинок належав померлій на підставі свідоцтва про право власності №402 від 06.08.1993 року.

20.01.1995 року ОСОБА_2 подарувала позивачу зазначений будинок, державну реєстрацію свого права власності на будинок вона не вчинила, але в 1996 році мати позивача звернулась до суду та визнала недійсним договір дарування зазначеного будинку на її користь та тільки після смерті матері зареєструвала зазначений будинок на її імя.

Оскільки спадщина після смерті матері відкрилася на час дії ЦК УРСР (в ред. 1963 року), то відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР позивач вважається такою, що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном.

В серпні 2018 року позивач звернулась з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері до нотаріальної контори, але постановою нотаріуса від 07.08.2018 року їй будо відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки, нотаріус прийшов до висновку, що рішення Вінницького районного суду від 15.10.1996 року по справі №2-906 1996 року, що надане як правовстановлюючий документ, не являється документом, який би міг підтвердити належність зазначеного вище житлового будинку спадкодавцю та зазначеним рішенням не визнано право власності за спадкодавцем.

Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку після смерті ОСОБА_2 немає, на день смерті вона в шлюбі не перебувала, інших дітей, крім позивача, не мала.

На день смерті зі спадкодавцем були зареєстровані: позивач та її син, а онук спадкодавця - ОСОБА_4.

За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері на житловий будинок №35 по вул. Незалежності в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області.

В підготовче судове засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5 не зявилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги своєї довірительки підтримує, змін та доповнень не має, просить суд їх задоволити та розглянути справу у її відсутність зі стадії підготовчого судового засідання.

Відповідач, представник Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області в підготовче судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Відзив на позовну заяву позивача відповідачем у встановлений судом строк не подавався, а тому відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, оглянувши копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

02.10.2003 року померла ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-АМ №213670 від 03.10.2003 року (а.с. 4).

За свого життя, 23.09.2003 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3. Даний заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вінницько - Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 23.09.2003 року та зареєстрований в реєстрі за № 136 (а.с. 5).

Факт родинних відносин між померлою та позивачем, як між матірю та донькою підтверджується: свідоцтвом про народження (а.с.6), свідоцтвом про шлюб (а.с. 7).

24.03.2016 року ОСОБА_3 позивач вдруге зареєструвала шлюб в Турецькій республіці та змінила своє прізвище на ОСОБА_1, що підтверджується міжнародним свідоцтвом про шлюб серії Р01 №571942 (а.с. 9 - 16).

Згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок №402 від 06.08.1993 року, власником будинку №22 по вул. Леніна в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області являється ОСОБА_2 (а.с. 20).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15.10.1996 року визнано недійсним договір дарування житлового будинку №22 по вул. Леніна в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, що був укладений 20.01.1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с.17).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно повідомлення КП «ВООБТІ» № 6832 від 12.09.2018 року, рішенням 02 сесії 07 скликання Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 05.11.2015 року вулиця Леніна в с. Вінницькі Хутори була перейменована в вулицю Незалежності (а.с. 21).

Згідно довідок Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 24 - 25), на день смерті ОСОБА_2 разом з нею проживали та були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Леніна), 35, с. Вінницькі Хутори ОСОБА_3, дочка, та онук, ОСОБА_4.

Як вбачається з довідки Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області №717 від 14.09.2018 року позивач ОСОБА_1 на даний час зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Леніна), 35, с. Вінницькі Хутори (а.с. 25).

Оскільки спадщина після смерті матері відкрилася на час дії ЦК УРСР (в ред. 1963 року), то відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР позивач вважається такою, що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном.

Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку після смерті ОСОБА_2 немає.

08.10.2004 року, вже після смерті матері, позивач на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області, отримала реєстраційне посвідчення на будинок №22 (35) по вул. Леніна в с. Вінницькі хутори, Вінницького району Вінницької області (а.с. 18).

Постановою Вінницької районної державної нотаріальної контори №1629/02-31 від 07.08.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №35, що розташований в с. Вінницькі Хутори по вул. Незалежності (Леніна), Вінницького району Вінницької області у звязку з тим, що на будинок відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкоємця на спадкове майно, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.10.1996 року не є документом, який би міг підтвердити належність будинку матері позивача (а.с. 19).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може пред'явити позов про визнання його права власності.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1268 ч. 5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Ч.1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають ті особи, які визначені у заповіті.

Встановленим фактам відповідають правовідносини, визначені національним законодавством та такі, що захищають порушені, невизнані або оспорюванні права, а саме майнові права позивача щодо спадкового майна підлягають судовому захисту шляхом визнання права на підставі ст.ст.1223, 1268 ЦК України (спадкування за заповітом), оскільки являючись спадкоємцем за заповітом, позивач успадковує всю спадкову масу.

За даних обставин суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), ст. ст. 328, 1218, 1223, 1268 1270 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 76, 82, 247, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 02.10.2003 року на житловий будинок №35 по вул. Незалежності в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, що складається з: житлового будинку «А», веранди «а», сараю з погребом «Б», прибудови сараю «б-1», прибудови сараю «б-2», прибудови сараю «б-3», вбиральні «У», огорожі №1, хвіртки №2, воріт №3, огорожі №4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом направлення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.І. Бондаренко