Постанова

Іменем України

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 378/1025/15-ц

провадження № 61-544 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Ставищенське житлово-комунальне підприємство Ставищенської селищної ради Київської області,

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Ставищенського житлово-комунального підприємства Ставищенської селищної ради Київської області на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року у складі судді Галич Ю. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2016 року у складі суддів: Сержанюка А. С., Коцюрби О. П., Суханової Є. М.

в с т а н о в и в :

08 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу № 378/1025/15-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 378/1025/15-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ставищенського житлово-комунального підприємства Ставищенської селищної ради Київської області (далі - Ставищенське ЖКП), третя особа - ОСОБА_2, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 15 серпня 1996 року позивач працював у Ставищенському ЖКП на посаді слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання. 03 серпня 2015 року він був ознайомлений із наказом підприємства «Про попередження про наступне скорочення». Того ж дня відповідач направив до профспілкового комітету первинної профспілкової організації Ставищенського ЖКП та Київської обласної профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення клопотання про надання згоди на проведення змін в організації виробництва шляхом скорочення посад штатних одиниць, у відповідь на які отримав відмову у такому скороченні. Незважаючи на відсутність згоди профспілкового комітету первинної профспілкової організації підприємства та обласної профспілкової організації на розірвання з ним трудового договору, 05 жовтня 2015 року відповідач видав наказ № 164 про звільнення його з займаної посади у зв'язку зі скороченням штату (чисельності) працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі ‑ КЗпП України).

Посилаючись на те, що його звільнення з роботи є незаконним, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив поновити його на займаній посаді та стягнути зі Ставищенського ЖКП середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7 046 грн.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено на роботі ОСОБА_1 на посаді слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання Ставищенського ЖКП з 06 жовтня 2015 року. Стягнуто зі Ставищенського ЖКП на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 5 400 грн 12 коп. У задоволенні решти позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто зі Ставищенського ЖКП на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн 20 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання Ставищенського ЖКП.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача із займаної посади було проведене за відсутності на те згоди профспілки, тому відповідно до статті 235 КЗпП України він підлягає поновленню на роботі зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2017 року рішення Ставищенського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення про поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку зі звільненням без погодження первинної та вищої профспілкової організації відповідає вимогам частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та частини третьої статті 252 КЗпП України. Суд апеляційної інстанції також погодився із проведеними місцевим судом розрахунками середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У березні 2016 року Ставищенське ЖКП подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ставищенського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2016 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи Ставищенського ЖКП мотивовано тим, що суди всупереч вимогам частини дев'ятої статті 43 КЗпП України не зупинили провадження у справі з метою запиту згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення позивача, а розглянули спір по суті. Крім того, заявник зазначає, що суди не дослідили, чи було рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) обґрунтованим чи ні.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Задовольняючи частково позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що звільнення позивача відбулося без згоди профспілкового органу, тому він підлягає поновленню на роботі, а з відповідача відповідно підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частин першої, другої, п'ятої, сьомої та дев'ятої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2‑5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Частиною третьою статті 252 КЗпП України визначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається лише за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Такі ж гарантії для працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів, передбачені статтею 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Судами встановлено, що з 15 серпня 1996 року ОСОБА_1 працює у Ставищенському ЖКП.

Наказом підприємства від 25 червня 2013 року № 53 «Про зміни в організації виробництва і праці» він був переведений на посаду слюсаря аварійно-відбудовних робіт IV розряду дільниці водопостачання цього підприємства.

Наступного дня між сторонами укладено трудовий договір № 62, а 31 грудня 2014 року - додаткова угода № 2, згідно з якими він діє з 26 червня 2013 року до 30 червня 2015 року.

30 червня 2015 року посаду позивача на підставі класифікатора професій ДК 003:2010 перейменовано на слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду.

Наказом відповідача від 01 липня 2015 року № 99 «Про оптимізацію штатної чисельності працівників» у зв'язку зі складним фінансовим становищем підприємства зобов'язано керівників відділів, служб та виробничих дільниць терміново надати пропозиції по оптимізації штатної чисельності ввірених підрозділів.

У подальшому наказом Ставищенського ЖКП від 03 серпня 2015 року № 122 ОСОБА_1 попереджено про скорочення займаної ним посади слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду.

На підприємстві діє первинна профспілкова організація Ставищенського ЖКП.

Позивач є головою вказаної профспілкової організації.

03 липня 2015 року відповідач направив до первинної профспілкової організації Ставищенського ЖКП листи №№ 21, 25-29 про можливість звільнення (скорочення) посад відповідно до переліку, в тому числі і посади слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання (а. с. 64).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 був керівником первинної профспілкової організації Ставищенського ЖКП, підприємством також було направлено клопотання до Київської обласної профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення про надання згоди на звільнення (скорочення) посад із їх переліком, в тому числі і посади слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання.

Рішеннями первинної профспілкової організації Ставищенського ЖКП від 31 липня 2015 року та від 09 вересня 2015 року № 30 і № 32 відповідно та постановою президії Київської обласної профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення від 18 вересня 2015 року № 2 Ставищенському ЖКП відмовлено у наданні згоди на проведення змін в організації виробництва і праці, шляхом скорочення (посад) штатних одиниць.

Тобто ні первинна профспілкова організація Ставищенського ЖКП, ні президія Київської обласної профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення не надали згоди на звільнення з роботи вказаних у клопотанні осіб, у тому числі і ОСОБА_1

Наказом підприємства від 05 жовтня 2015 року № 164 «Про звільнення з роботи в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату (чисельності) працівників» позивача звільнено з посади слюсаря аварійно-відновлювальних робіт IV розряду дільниці водопостачання в зв'язку зі скороченням штату (чисельності) працівників підприємства на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з розірванням трудового договору.

Таким чином, суди з урахуванням встановлених обставин та дотриманням норм процесуального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що при звільненні ОСОБА_1 було враховано вимоги статті 252 КЗпП України щодо дотримання гарантій для працівників підприємства, установ, організацій, обраних до профспілкових органів.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін Ставищенського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Ставищенського житлово-комунального підприємства Ставищенської селищної ради Київської області залишити без задоволення.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило