Справа № 225/1409/18
Провадження № 2/185/2856/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2018 року м. Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря Кириленко Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу ЄУ № 225/1409/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Позов мотивовано тим, що згідно договору № СМ-SME100/253/2007 від 19.12.2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 останній отримав кредит у розмірі 150000,00 дол. США на споживчі цілі, строком користування 19.12.2014 та сплатою відсотків встановлених договором. Банк виконав свої зобовязання щодо видачі кредиту в повному обсязі.
12.09.2008 року, 01.12.2008 року, 12.03.2009 року, 29.07.2009 року, 30.12.2010 року,28.09.2011 року, 12.01.2012 року, 11.07.2012 року, 12.02.2013 року, 12.12.2013 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 були укладені Додаткові договори до Кредитного договору, яким сторони погодили зміни та доповнення до Кредитного договору.
Зокрема, Додатковим договором № 4 до Кредитного договору, що був укладений 29.07.2009 року, сторони погодили, що остаточною датою повернення кредиту є 19.12.2019 року.
Також, 12.09.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №СМ-SМЕ100/384/2008, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 50 000,00 доларів США на споживчі цілі, строком користування до 12.09.2023 року та сплатою відсотків встановлених Договором.
Для забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором №СМ-SМЕ 100/253/2007 від 19.12.2007 року, 19.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки № РМ-SМЕ100/253/2007 посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрованого за № 6168 (далі - Договір іпотеки).
Також, для забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором №СМ-SМЕ 100/384/2008 від 12.09.2008 року, 12.09.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір наступної іпотеки № РМ-SМЕ100/384/2008 посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого за № 1548 (далі - Договір іпотеки-2).
08 листопада 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №08/11/16 (далі Договір відступлення), відповідно до якого, Позивач набув право вимоги за кредитними зобовязаннями до Відповідача за Кредитними договорами.
08 листопада 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав за Договорами іпотеки, відповідно до якого право вимоги за Договорами іпотеки укладеним між ПАТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».
Однак, в порушення умов Кредитного договору та чинного законодавства України, Позичальник не виконав взяті на себе зобовязання.
У звязку з неналежним виконання зобовязань за Кредитним договором №СМ-SМЕ100/253/2007 від 19.12.2007 року у Позичальника існує заборгованість у загальному розмірі 3 737 901,84 гривень.
Суми несплачених відсотків - 4 646,22 дол. США, що еквівалентно 118 806,88 гривень.
Згідно п. 6.1., 6.2., 6.2.3.2. Договору іпотеки-2, у разі невиконання/неналежного виконання зобовязань за Кредитним договором та/або Іпотечного договору Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги в повному обсязі шляхом звернення на Предмет іпотеки, що здійснюється на розсуд Іпотекодержателя, не обмежуючись, шляхом продажу від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому чинним законодавством України.
У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, у разі неявки відповідача провести заочний розгляд справи.
Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Суд враховуючи думку представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно договору № СМ-SME100/253/2007 від 19.12.2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 останній отримав кредит у розмірі 150000,00 дол. США на споживчі цілі, строком користування 19.12.2014 та сплатою відсотків встановлених договором. Банк виконав свої зобовязання щодо видачі кредиту в повному обсязі.
12.09.2008 року, 01.12.2008 року, 12.03.2009 року, 29.07.2009 року, 30.12.2010 року,28.09.2011 року, 12.01.2012 року, 11.07.2012 року, 12.02.2013 року, 12.12.2013 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 були укладені Додаткові договори до Кредитного договору, яким сторони погодили зміни та доповнення до Кредитного договору.
Зокрема, Додатковим договором № 4 до Кредитного договору, що був укладений 29.07.2009 року, сторони погодили, що остаточною датою повернення кредиту є 19.12.2019 року.
Також, 12.09.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №СМ-SМЕ100/384/2008, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 50 000,00 доларів США на споживчі цілі, строком користування до 12.09.2023 року та сплатою відсотків встановлених Договором.
Для забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором №СМ-SМЕ 100/253/2007 від 19.12.2007 року, 19.12.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки № РМ-SМЕ100/253/2007 посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрованого за № 6168 (далі - Договір іпотеки).
Також, для забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором №СМ-SМЕ 100/384/2008 від 12.09.2008 року, 12.09.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір наступної іпотеки № РМ-SМЕ100/384/2008 посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого за № 1548 (далі - Договір іпотеки-2).
08 листопада 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №08/11/16 (далі Договір відступлення), відповідно до якого, Позивач набув право вимоги за кредитними зобовязаннями до Відповідача за Кредитними договорами.
08 листопада 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав за Договорами іпотеки, відповідно до якого право вимоги за Договорами іпотеки укладеним між ПАТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».
Однак, в порушення умов Кредитного договору та чинного законодавства України, Позичальник не виконав взяті на себе зобовязання.
У звязку з неналежним виконання зобовязань за Кредитним договором №СМ-SМЕ100/253/2007 від 19.12.2007 року у Позичальника існує заборгованість у загальному розмірі 3 737 901,84 гривень.
Суми несплачених відсотків - 4 646,22 дол. США, що еквівалентно 118 806,88 гривень.
Згідно п. 6.1., 6.2., 6.2.3.2. Договору іпотеки-2, у разі невиконання/неналежного виконання зобовязань за Кредитним договором та/або Іпотечного договору Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги в повному обсязі шляхом звернення на Предмет іпотеки, що здійснюється на розсуд Іпотекодержателя, не обмежуючись, шляхом продажу від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому чинним законодавством України.
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК).
Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст.1050 ЦК. Якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК).
Згідно п. 6.1., 6.2., 6.2.3.2. Договору іпотеки-2, у разі невиконання/неналежного виконання зобовязань за Кредитним договором та/або Іпотечного договору Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги в повному обсязі шляхом звернення на Предмет іпотеки, що здійснюється на розсуд Іпотекодержателя, не обмежуючись, шляхом продажу від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому чинним законодавством України.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, у разі порушення позичальником умов кредитного договору, де встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами в разі прострочення повернення чергової частини боргу позикодавець вправі вимагати дострокового повернення позики, що залишилася зі сплатою процентів.
Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченого законом, покладається на іпотекодержателя, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно ч.1 та ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Згідно п. 37 Постанови №5 Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.
Відповідно до п. 6.4.1 Договору іпотеки, звернення стягнення можливе шляхом продажу Іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України Про іпотеку.
Згідно ч. 1 ст. 38 Закону України Про іпотеку, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.
Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
За вимогами ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.
Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину такого рішення, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою ч. 6 спи 38 ЗУ «Про іпотеку», такий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1923цс15.
Оскільки матеріалами справи підтверджений факт порушення відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасності повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Аналогічне правило закріплено і в ч.1 ст. 590 ЦК України.
Згідно ч.2 ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються:
1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;
2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;
3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;
4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону;
5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;
6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.
Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження суд може обрати один із способів звернення стягнення, обраний обтяжувачем на власний розсуд.
Доказів на підтвердження внесення передбачених кредитним договором платежів станом на час розгляду справи в суді, чи припинення застави в інший спосіб, відповідачем не представлено.
Враховуючи те, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання по сплаті заборгованості по договору про надання кредиту, та надаючи правову оцінку співмірності визначеної заборгованості за кредитом із вартістю заставного майна, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача.
На підставі ч. 1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Керуючись ст.ст. 5,12,13, 81, 89,141,258,259,263-265,268,280-282 ЦПК України, суд,
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб - адресою:http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко