У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2018 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Арапіна Н.Є., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги мотивував тим, що 01 січня 2014 між позивачем та відповідачами укладено договір позики на суму 43 200,00 Доларів США на строк до 31 грудня 2014 року, що підтверджується письмовою розпискою. На теперішній час відповідачі не виконали своїх зобов'язань за договором позики. У зв'язку з чим позивач просить про солідарне стягнення з відповідачів суми боргу за договором позики у розмірі 53 785,73 Доларів США, що станом на 13 грудня 2017 року еквівалентно 1 461 358,28 грн. та судовий збір.

До суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що належить на праві власності відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 4 ст.334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У поданих до суду матеріалах відсутні відомості про належність на час розгляду справи будь-якого майна на праві власності відповідачам.

Оскільки для забезпечення позову про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, заборони відчуження у будь-який спосіб належного відповідачам рухомого та нерухомого майна, у тому числі майнових прав необхідно з'ясовувати належність майна відповідачам та відповідність виду забезпечення позову обсягу позовних вимог, суд вважає неможливим задовольнити заяву про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 259, 260, 293, 353, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення судового рішення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя Н.Є.Арапіна