Справа № 758/367/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2018 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:головуючого - судді Гребенюка В.В., присяжних - Андрєєвської І.Л., Бутіної Г.С., за участю секретаря Мишак І.Ю., представника заявника - лікаря - психіатра Федіна Ю.С., прокурора Павліченко В.О., в присутності особи, стосовно якої вирішується питання надання психіатричної допомоги - ОСОБА_4, законного представника особи - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві цивільну справу за заявою Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), зацікавлена особа: ОСОБА_5, про госпіталізацію до психіатричному закладу особи, визнаної у судовому порядку недієздатною, -

В С Т А Н О В И В:

До Подільського районного суду м. Києва надійшла заява психіатричного закладу, в якій заявник просить прийняти рішення про госпіталізацію до ТМО «Психіатрія» ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заява мотивна тим що, 10.01.2018 р. ОСОБА_4 була госпіталізована у відділення №17 ТМО «Психіатрія» у м. Києві у зв'язку з погіршенням психічного стану, порушився сон, стала дратівливою, відмовилась від лікування (як рекомендовано психіатрами, так і з приводу ВІЛ-інфекції), конфліктувала з родичами, кричала, викидала речі, тікала з дому, заводила знайомства з асоціальними компаніями. Рішенням Подільського районного суду м. Києвавід 30.08.2000 р. ОСОБА_4 визнана недієздатною. Згідно розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва від 07.12.2000 р. призначено опікуна батька ОСОБА_5. ОСОБА_4 страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром, виражений апатико-дисоціативний дефект. 11.01.2018 року хвора ОСОБА_4 була представлена на комісію у складі: голови ЛКК в.о. директора Ігнатова М.Ю., зав. відділенням №17 Тараненко О.В., лікуючого лікаря Федіна Ю.С. у зв'язку з необхідністю госпіталізації та надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. За результатами огляду комісія встановила, що хвора, в зв'язку нестабільним психічним станом, неадекватну поведінку з проявами агресії до оточуючих, що може привести до непередбачуваних наслідків, а також її неспроможність задовольняти власні потреби життєдіяльності, а саме хворіючи на ВІЛ-інфекцію, гепатит С відмовилася від прийому ліків, що несе загрозу життю та здоров'ю пацієнтки та оточуючих, обумовлене проявами параноїчної симптоматики, потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару та лікування в умовах психіатричного стаціонару за медичними показниками. При госпіталізації опікун хворої ОСОБА_5 надав згоду па госпіталізацію своєї дочки ОСОБА_4, однак, Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 р. визнано неконституційним положення ст.1 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо можливості госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю, а відтак, заявник просить прийняти рішення про госпіталізацію до ТМО в судовому порядку.

В судовому засіданні представник психіатричного закладу за довіреністю - Федін Ю.С., який також є і лікарем-психіатром, підтримав заяву та надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, вказавши, що за висновками лікарсько-консультативної комісії, враховуючи хронічний психічний стан пацієнтки та зміну поведінки, ОСОБА_4 потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару за медичними показниками. Хвороба, на яку страждає пацієнт, є тяжким психічним захворюванням, та якщо її зараз не лікувати стаціонарно, вона уявляє небезпечність безпосередньо для себе.

Законний представник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив надати дозвіл на госпіталізацію його доньки та пояснив, що дочка страждає на психічну хворобу давно. Додав, що дочка відмовляється від ліків та є небезпечною впершу чергу для себе та оточуючих.

В судовому засіданні ОСОБА_4 проти задоволення вимог заяви заперечила, зазначила про можливість лікування, але у відділенні №24.

Прокурор в судовому засіданні вважала вимоги психіатричного закладу обґрунтованими та заснованими на законі, вказавши, що в зв'язку із загостренням психічного стану недієздатної ОСОБА_4 та становлення небезпеки для себе та оточуючих, остання потребує лікування в умовах стаціонару психіатричного закладу.

Заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви, виходячи з наступного.

Згідно з Рішенням Подільського районного суду м. Києвавід 30.08.2000 р. ОСОБА_4 визнана недієздатною. Згідно розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва від 07.12.2000 р. призначено опікуна батька ОСОБА_5.

10.01.2018 р. ОСОБА_4 була госпіталізована у відділення №17 ТМО «Психіатрія» у м. Києві у зв'язку з погіршенням психічного стану, порушився сон, стала дратівливою, відмовилась від лікування (як рекомендовано психіатрами, так і з приводу ВІЛ-інфекції), конфліктувала з родичами, кричала, викидала речі, тікала з дому, заводила знайомства з асоціальними компаніями.

На підставі Рішення Конституційного Суду України N 2-рп/2016 від 01.06.2016 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», згідно з яким особа визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» Конституційний суд України вказав на такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст. 14 Законом України «Про психіатричну допомогу.

Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність,

Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 11.01.2018 р., комісія, оглянувши ОСОБА_4 прийшла до висновку, в зв'язку нестабільним психічним станом, неадекватну поведінку з проявами агресії до оточуючих, що може привести до непередбачуваних наслідків, а також її неспроможність задовольняти власні потреби життєдіяльності, а саме хворіючи на ВІЛ-інфекцію, гепатит С відмовилася від прийому ліків, що несе загрозу життю та здоров'ю пацієнтки та оточуючих, обумовлене проявами параноїчної симптоматики, потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару та лікування в умовах психіатричного стаціонару за медичними показниками.

Як вбачається з наданих документів, ОСОБА_4 страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 підлягає примусовій госпіталізації та лікуванню, оскільки страждає важким психічним захворюванням, яке загрожує її особисто та оточуючим.

Таким чином, заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, у зв'язку з чим, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 339-342 ЦПК України, ст. ст. 13, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу», -

В И Р І Ш И В :

Заяву Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), заінтересована особа: ОСОБА_5 про госпіталізацію до психіатричному закладу особи, визнаної у судовому порядку недієздатною - задовольнити;

Дозволити госпіталізацію до Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, яка визнана недієздатною Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30.08.2000 р.;

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України);

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий - суддя: В.В. Гребенюк

Присяжні: І.Л. Андрєєвська

Г.С. Бутіна