Справа № 375/544/18 Головуючий у І інстанції Нечепоренко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/3315/18 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 26 14.08.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Сержанюка А.С., Фінагеєва В.О.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рокитнянського районного суду Київської області в складі судді Нечепоренка Л.М., ухвалене в смт. Рокитне 30 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В квітні 2018 року позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути із ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 59482,88 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № КІХRRХ01350045 від 31 серпня 2007 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 2322 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

У зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 03 березня 2018 року має заборгованість 59482,88 грн., яка складається із 11401,08 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 473,86 грн. заборгованості за комісією за користування кредитом, 44299,23 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2808,71 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 30 травня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 30 травня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог в розмірі 6874,03 грн. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов частково та стягнути з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість у розмірі 6874,03 грн. за кредитним договором № КІХRRХ01350045 від 31 серпня 2007 року.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що суд відмовив в позові, посилаючись на те, що не може визначитися із розміром заборгованості за кредитним договором. Проте погодитись із вказаним висновком не можна, оскільки в матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, із якого видно, що заборгованість по кредитному договору наявна після виконання рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 30 листопада 2011 року по справі № 2-609/11, яке не виконане в натурі і заборгованість в повному обсязі не погашена.

Суд не звернув уваги на склад позовних вимоги, які були заявлені в 2011 році і той факт, що за період користування кредитними коштами з вересня 2011 року по березень 2018 року нараховувались проценти за користування кредитом та неустойка за порушення умов зобов'язання відповідно до умов кредитного договору, що відображено в розрахунку про заборгованість та позові, й на отримання яких позивач має право відповідно до ст. ст. 549, 1048, 1054 ЦК України.

Нарахування процентів з 20 листопада 2011 року вважав правомірним, оскільки за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Позивач заявив до суду вимоги про стягнення процентів за користування кредитом за період з 31 серпня 2007 року по 03 березня 2018 року в розмірі 11401,08 грн. з розрахунку, що доданий до матеріалів справи, але не врахував, що проценти за період з 31 серпня 2007 року по 20 вересня 2011 року вже стягнуті судовим рішенням та частково погашені відповідачем, а тому позивач має право на отримання процентів за період з 21 вересня 2011 року по 03 березня 2018 року в розмірі 6070,50 грн. з розрахунку 11401,08 - 5330,56 = 6070,50 грн., де 11401,08 грн. - сума нарахованих процентів за період з 31 серпня 2007 року по 03 березня 2018 року, 5330,56 грн. - сума нарахованих процентів за період з 31 серпня 2007 року по 20 вересня 2011 року, що стягнута рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 30 листопада 2011 року по справі № 2-609/11 та частково погашена відповідачем; 6070,50 грн. - сума нарахованих процентів за період з 21 вересня 2011 року по 03 березня 2018 року.

Вважав, що судом належним чином не досліджено право на отримання процентів за користування кредитними коштами та неустойки, нарахованої на прострочену заборгованість по процентам, не визначено її розмір, відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог в розмірі 6874,03 грн. з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення процентів, неустойки за порушення умов зобов'язання в розмірі 6874,03 грн. за період з 21 вересня 2011 року по 03 березня 2018 року.

Вказував також на помилковість застосування судом ст. 267 ЦК України, оскільки відповідачем не заявлялось клопотання про застосування судом позовної давності.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Позивачем в апеляційній скарзі заявлене клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом сторін), разом із тим, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для його задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, і позивачем в клопотанні про виклик сторін не зазначено причин необхідності їх виклику, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із його недоведеності, одночасно застосувавши строки позовної давності.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв'язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Таким чином, одночасна відмова рішенням суду в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності без відповідної заяви сторони у спорі і в зв'язку із його недоведеністю є помилковою, рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо підставності позову ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд виходить із наступного.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що в матеріалах справи на а. с. 9 міститься анкета позичальника ОСОБА_4 від 31 серпня 2007 року № КІХRRХ01350045, згідно якої ОСОБА_4 просила ПриватБанк надати їй строковий кредит у сумі 2322 грн. на строк 24 місяці з 31 серпня 2007 року по 31 серпня 2009 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 55,73 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 387,0 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 15 по 20 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 165,22 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Згідно п. 4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 11,83 % в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

В нижній частині заяви наявний підпис позичальника про отримання кредитної картки та ПІН.

Також в матеріалах справи на а. с. 30 наявне рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 30 листопада 2011 року у справі № 2-609/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов задоволено в повному обсязі і стягнуто із відповідача на користь позивача 8667,44 грн.

Даним рішенням встановлено, що 31 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №КІХRRХ01350045, при цьому остання отримала по кредитному договору 2322 грн. для поточних потреб зі сплатою відсотків у розмірі 12 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 31 серпня 2009 року з умовою погасити кредит, сплатити за його користування проценти в сумі, в строки та на умовах, що передбачені договором. Так як відповідач не виконала умов договору, у неї утворилася заборгованість станом на 20 вересня 2011 року в розмірі 8667,44 грн., з них: за кредитом -1436,36 грн., по процентах - 5330,56 грн., заборгованість по комісії - 473,86 грн., пеня - 537,73 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 388,93 грн.

Також позивачем надано виписку з особового рахунку ОСОБА_4 (а. с. 40), згідно якого в період із грудня 2015 року по червень 2017 року в межах виконавчого провадження № 1063 з боржника ОСОБА_4 частково стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 4318,96 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 59482,88 грн.

Позивачем в апеляційній скарзі надано уточнений розрахунок заборгованості за відсотками в розмірі 6070,50 грн. з розрахунку 11401,08 грн. - 5330,56 грн. = 6070,50 грн., де 11401,08 грн. - сума нарахованих процентів за період з 31 серпня 2007 року по 03 березня 2018 року, 5330,56 грн. - сума нарахованих процентів за період з 31 серпня 2007 року по 20 вересня 2011 року, що стягнута рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 30 листопада 2011 року по справі № 2-609/11, 6070,50 грн. - сума нарахованих процентів за період з 21 вересня 2011 року по 03 березня 2018 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Застосовуючи наведені норми права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року № 14-154цс18, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, відтак вимоги позивача про стягнення процентів є необґрунтованими та безпідставними.

Також не можна погодитися із доводами апеляційної скарги про стягнення штрафу за порушення умов зобов'язання по сплаті процентів в розмірі 803,53 грн. відповідно до п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, оскільки даний пункт передбачає накладення штрафу при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, а заборгованість, яку просить стягнути позивач, є простроченою, отже вимоги цього пункту на неї не поширюються.

Інші складові заборгованості, зазначені в позові, апеляційний суд не вирішує, оскільки це виходить поза межі доводів та вимог апеляційної скарги, в якій позивач просив стягнути лише суму заборгованості за відсотками та штрафи.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 30 травня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» в позові до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України

Судді:

____________ ____________ ____________