КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1401/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року місто Київ

справа № 761/5935/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою відповідача Міністерства освіти і науки України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Макаренко І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Київський національний університет технологій та дизайну про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, визнання конкурсу дійсним, визнання незаконною відмову у призначення на посаду та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України від 07.12.2017 року №751-К про звільнення виконуючого обов'язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну ОСОБА_1;

визнати конкурс за результатами якого ректором Київського національного університету технологій та дизайну обрано ОСОБА_1 - дійсним;

визнати незаконною відмову Міністерства освіти і науки України у призначенні його на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну;

зобов'язати Міністерство освіти і науки України призначити його на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну та укласти з ним контракт.

Свої вимоги мотивував тим, що його з 18.11.2010 року відповідно наказу Міністерства освіти і науки України №485-К та наказу Київського національного університету технологій та дизайну №277 о.с. від 19.11.2010 року було призначено на посаду ректора Київського національного університету технологій і дизайну та 18.11.2010 року між ним та відповідачем було укладено контракт №І-37.

Вказував, що 11.09.2017 року відповідачем в газеті «Освіта України» опубліковано оголошення про конкурс на зайняття посади ректора вищого навчального закладу.

Зазначав, що 16 та 17.11.2017 року відповідач направив йому та третій особі листи №1/11-12031 та №5.2-2066 якими його кандидатуру внесено до вищого навчального закладу для участі в виборах на посаду ректора.

Вказував, що 01.12.2017 року за результатами виборів згідно протоколу виборчої комісії №6 (підсумковий) його було обрано ректором Київського національного університету технологій та дизайну, який набрав 87,2 % голосів виборців.

Зазначав, що 07.12.2017 року державним секретарем Міністерства освіти і науки України було підписано наказ №751-К про звільнення його з посади виконуючого обов'язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну.

Вказував, що зазначений наказ мотивовано припущенням про невідповідність ОСОБА_1 вимогам Закону України «Про очищення влади».

Посилався на те, що наказ про звільнення є незаконним та підлягає скасуванню.

Зазначав, що першою підставою для скасування оскаржуваного наказу є те, що 07.12.2017 року він захворів та перебував на лікуванні в період з 07.12.2017 року по 10.01.2018 року, тобто звільнення відбулося у період його тимчасової непрацездатності, що є порушенням п.11 ст.40 КЗпП України.

Вказував, що другою підставою для скасування наказу є те, що він підписаний державним секретарем ОСОБА_3., який не мав повноважень на підписання наказів про звільнення в порядку передбаченому п.15 постанови Кабінету міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади».

Позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо не укладання з ним трудового контракту та наказ №751-К від 07.12.2017 року є протиправними, оскільки відповідачем було порушено приписи КЗпП України.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Міністерства освіти і науки України від 07.12.2017 року №751-К про звільнення виконуючого обов'язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну ОСОБА_1

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Міністерства освіти і науки України на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив змінити рішення шляхом доповнення його резолютивної частини, а саме:

визнати незаконною відмову Міністерства освіти і науки України у призначенні ОСОБА_1 на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну;

зобов'язати Міністерство освіти і науки України призначити ОСОБА_1 на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну та укласти з ним контракт.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав жодної оцінки доводам позивачащодо протиправної бездіяльності відповідача та про зобов'язання вчинити дії.

Зазначав, що протокол виборчої комісії № 6 (підсумковий), яким зафіксовано обрання ректором позивача складено 01.12.2017 року, а відтак останнім днем коли мав бути укладений контракт є 01.01.2018 року.Однак, на момент звернення з позовом до суду відповідач порушуючи вимогичинного законодавства проявив неправомірну бездіяльність та не уклав контракт з позивачем.

Посилався на те, що залишивши без задоволення вимогу позивача щодо зобов'язання Міністерства освіти і науки України призначити ОСОБА_1 на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайнута укласти з ним контракт суд першої інстанції не здійснив належного захисту прав позивача на працю.

Не погоджуючись частково з рішенням суду першої інстанції відповідач Міністерство освіти і науки України подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що з позивачем були припинені трудові відносини саме відповідно до п.7-2 ст.36 КЗпП України, а не ст.40 КЗпП України, авідтак, встановлена ст.40 КЗпП України заборона на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності чи перебування у відпустці поширюється лише на випадки звільнення з підстав, передбачених статтями 40 і 41 КЗпП України.

Вказував, що позивача було звільнено з посади не з підстав порушення ним трудової дисципліни, а саме з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади», тому у цьому випадку Міністерство вправі було розірвати з позивачем трудові відносини і у період його тимчасової непрацездатності.

Зазначав, що позивачем не було зазначено в позові належних доказів, які б підтверджували твердження про незаконність оспорюваного наказу МОН від 07.12.2017 року №751-к «Про звільнення виконуючого обов'язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну».

Від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача Міністерства освіти і науки України, в якій останній просив залишити її без задоволення, посилаючись на її безпідставність.

Від відповідача Міністерства освіти і науки України відзиву на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не надійшло.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду доводи своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги представника позивача заперечував.

Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній просив відкласти розгляд даної справи, у зв'язку з тим, що він не може з'явитися у судове засідання, призначене на 20.12.2018 року о 11.45 год. у зв'язку з відрядженням до міста Тернопіль та участю в іншому судовому процесі, який призначений на 20.12.2018 року о 11.00 год. по справі №921/324/18 у Господарському суді Тернопільської області.

Колегія суддів відхиляє клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні, яке відбулося 15 листопада 2018 року не заперечував проти оголошення перерви на 20 грудня 2018 року о 11.45 год. та останнім надавалися пояснення по справі. Крім того, як вбачається з ухвали Господарського суду Тернопільської області, яка долучена представником позивача до клопотання, остання була постановлена 03 грудня 2018 року, тобто після визначення дати по даній справі та ОСОБА_2 при проведенні підготовчого судового засідання в Господарському суді Тернопільської області мав можливість попередити суд про зайнятість його в іншому процесі.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що скарга представника позивача не підлягає задоволенню, а скарга відповідача підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що наказ про його звільнення від 07.12.2017 року №751-К є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки звільнення відбулося у період його непрацездатності та оскаржуваний наказ підписаний державним секретарем Міністерства освіти і науки України ОСОБА_3., який не має повноважень на підписання наказів про звільнення в порядку передбаченому п.15 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» від 16.10.2014 року №563.

Вказував, що відповідач порушуючи вимоги чинного законодавства проявив неправомірну бездіяльність не уклавши з ним контракт.

Задовольняючи позов частково та визнаючи незаконним наказ Міністерства освіти і науки України від 07.12.2017 року №751-К про звільнення виконуючого обов'язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивача було звільнено в період тимчасової непрацездатності, що є порушенням ст.40 КЗпП України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання незаконним оспорюваного наказу з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України №485-К від 18.11.2010 року та наказу Київського національного університету технологій та дизайну №277 о.с. від 19.11.2010 року ОСОБА_1 було призначено на посаду ректора Київського національного університету технологій і дизайну з 18.11.2010 року, строком на сім років, по 18.11.2017 року, як обраного за конкурсом, згідно ч.1 ст.39 Закону України «Про вищу освіту» на умовах, викладених у контракті.

18.11.2010 року між Міністерством освіти і науки України та ОСОБА_1 було укладено контракт №І-37 про призначення позивача на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну на строк з 18.11.2010 року по 18.11.2017 року.

11.09.2017 р. відповідачем в газеті «Освіта України» опубліковано оголошення про конкурс на зайняття посади ректора Київського національного університету технологій та дизайну.

Міністерство освіти і науки України 16.11.2017 року направив на адресу Київського національного університету технологій та дизайну лист №1/11-12031 про проведення виборів ректора вказаного Університету.

Відповідач листом від 17.11.2017 року за №5.2-2066 повідомив позивача про внесення його кандидатури до Університету для участі у виборах на посаду ректора.

З протоколу №6 (підсумковий) виборчої комісії з проведення виборів ректора Київського національного університету технологій та дизайну від 01.12.2017 року ОСОБА_1 було обрано ректором Університету, який набрав 87,2% голосів виборців.

Відповідно до пункту 8 Порядку ОСОБА_1, як претендентом на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну, були подані на проведення спеціальної перевірки документи, у тому числі письмова згода на проведення спеціальної перевірки від 06.12.2017 рокута заява, передбачена ч.1 ст.6 Закону України «Про очищення влади» від 06.12.2017 року.

Міністерством освіти і науки України відповідно до статей 56-58 Закону України «Про запобігання корупції» згідно з Порядком проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №171, Переліком посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків, затвердженим рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 17.06.2016 року №2, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.07.2016 року за № 987/29117 07.12.2017 року було організовано проведення спеціальної перевірки.

Наказом Міністерства освіти і науки України №751-К від 07.12.2017 року, ОСОБА_1 звільнено з посади виконуючого обов'язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну, у зв'язку із виявленням відомостей щодо заборони, передбаченої пунктом 14 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3 і 4 статі 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» від 16.10.2014 року №563.

Підставою звільнення позивача у наказі Міністерства освіти і науки України від 07.12.2017 року №751-К зазначено: п.15 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3 і 4 статі 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» від 16.10.2014 року №563, п.1 ч.4 ст.3 Закону України «Про очищення влади», п.7-2 ч.1 ст.36 КЗпП України, заява ОСОБА_1 від 06.12.2017 року.

Згідно з ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №630 Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

В пункті 6 ч.2 ст.42 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що не може бути обрана, призначена (у тому числі виконувачем обов'язків) на посаду керівника закладу вищої освіти особа, яка підпадає під дію частини третьої статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Наказом Міністерства освіти і науки України від 05.09.2017 року №503-к були оголошені вибори ректора Київського національного університету технологій та дизайну, які відбулися 30.11.2017 року та за результатами голосування ректором Університету був обраний ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 07.12.2017 року по 10.01.2018 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується листом непрацездатності серії АДІ №105105 та випискою із медичної карти стаціонарного хворого, а відтак позивач вважає, що його звільнення у порушення норм КЗпП України відбулося в період його непрацездатності.

З оскаржуваного наказу вбачається, що трудові відносини з позивачем були припинені саме відповідно до п.7-2 ст.36 КЗпП України.

Частиною 3 ст.40 КЗпП України визначено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Зазначена норма розміщена в статті 40 КЗпП України, яка регулює питання і встановлює підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Із змісту статті 36 КЗпП України, яка встановлює всі можливі в трудовому законодавстві підстави припинення трудового договору, вбачається розмежування різних підстав припинення трудового договору.

Вказаною нормою (пункт 4 статті 36 КЗпП) прямо виділено таку підставу, як розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45 КЗпП).

Поряд з цим, пунктом 7-2 ст.36 КЗпП України виділено самостійну підставу припинення трудового договору - «з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади».

Таким чином, підстави припинення трудового договору з ініціативи працівника або уповноваженого ним органу передбачені лише статтями 40, 41 КЗпП України,

А відтак, встановлена статтею 40 КЗпП України заборона на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності чи перебування у відпустці поширюється лише, на випадки звільнення з підстав, передбачених статтями 40 і 41 КЗпП України.

Всі інші підстави припинення трудового договору не відносяться до підстав припинення трудового договору саме з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення працівника з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», не є випадком розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства.

Спірні правовідносини врегульовані спеціальним Законом України «Про очищення влади», який не передбачає обмежень в частині очищення влади шляхом звільнення особи у період тимчасової непрацездатності.

А відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання незаконним наказу Міністерства освіти і науки України від 07.12.2017 року №751-К про звільнення виконуючого обов'язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну ОСОБА_1, оскільки гарантії передбачені трудовим законодавством від незаконного звільнення, зокрема передбачені статтями 40, 41 КЗпП України, до осіб, яких звільнено відповідно до Закону України «Про очищення влади» не застосовуються, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Щодо посилання позивача ОСОБА_1 на те, що оскаржуваний наказ підписаний не уповноваженою особою, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Як вбачається з наказу Міністерства освіти і науки України №751-К від 07.12.2017 року «Про звільнення виконуючого обов'язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну», він підписаний державним секретарем Міністерства освіти і науки України ОСОБА_3.

Згідно з підпунктом 12 ч.4 ст.10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» державний секретар міністерства відповідно до покладених на нього завдань призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління міністерства.

Відповідно до підпункту 11 пункту 10-2 Положення

про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року №630 державний секретар Міністерства освіти і науки України відповідно до покладених на нього завдань призначає на посаду та звільняє з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Міністерства освіти і науки України.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний наказ підписаний державним секретарем Міністерства освіти і науки України ОСОБА_3. Вказана особа наділена повноваженнями призначати на посаду та звільняти з посади керівників підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Міністерства освіти і науки України, а відтак доводи апелянта про те, що наказ підписаний не уповноваженою особою, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідачем не було відмовлено позивачу у призначенні на посаду, отже вимога про визнання незаконною відмову Міністерства освіти і науки України у призначенні ОСОБА_1 на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну є передчасною.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вимога позивача про зобов'язання Міністерства освіти і науки України призначити ОСОБА_1 на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну та укласти з ним контракт також задоволенню не підлягає, так як призначити ОСОБА_1 на посаду ректора без проходження всіх необхідних перевірок і процедур є неможливим, оскільки такі дії порушать ряд нормативно-правових актів.

А тому доводи апеляційної скарги представника позивача щодо наявності правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції та про залишення поза увагою посилання ОСОБА_1 щодо протиправної бездіяльності відповідача та про необхідність останнього зобов'язати вчинити дії колегія суддів відхиляє.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним наказу Міністерства освіти і науки України від 07.12.2017 року №751-К про звільнення виконуючого обов'язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну ОСОБА_1

В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача Міністерства освіти і науки України - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 серпня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним наказу Міністерства освіти і науки України від 07 грудня 2017 року №751-К про звільнення виконуючого обов'язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Київський національний університет технологій та дизайну про визнання незаконним наказу Міністерства освіти і науки України від 07 грудня 2017 року №751-К про звільнення виконуючого обов'язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну ОСОБА_1 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: