Справа № 463/5290/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/154/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про стягнення половини вартості додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 21 260,94 грн.

Оскаржуваним рішенням впозові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовлено.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою надані позивачем докази на підтвердження того, що позивачем оплачено путівку в санаторій «Молдова» на рахунок профспілкової організації працівників Генеральної прокуратури України, що підтверджується квитанцією № 19КХ49421 від 02 червня 2016 pоку, виданою ПАТ «ОСОБА_7 Аваль». Також, судом залишено поза увагою, що нею передано кошти керівнику танцювальної групи доньки, ОСОБА_8, для оплати путівки в дитячому оздоровчому таборі «Імперія дитинства». Апелянт вважає, що до додаткових витрат позивачки відноситься переїзд до санаторію, оскільки, ці витрати повязані саме з оздоровленням дитини, а тому повинні враховуватися, як додаткові, в сукупності з витратами, невідємно пов'язаними з оздоровленням дитини безпосередньо. Крім цього, суд першої інстанції безпідставно відносить одноразові витрати на підготовку дитини до навчального року в школі, що повязане з розвитком здібностей дитини, до витрат на виконання обовязку батьків забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, згідно ст. 150 СК України.

З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення з врахуванням наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, за положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами понесення нею додаткових витрат на дитину сторін, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачкою та відповідачем, 06.06.2008р., було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 03.08.2015р., від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_6 28.06.2009р.н., в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про народження, малолітня дитина проживає разом з матірю.

На підставі рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25.02.2016р., з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 727,5 грн.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.ч. 2, 3 ст. 185 СК),

Відповідно до роз»яснень 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягти лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним із батьків на утримання дитини (аліментів).

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявність понесення додаткових витрат на дитину має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Долученими до матеріалів справи медичними документами про стан здоров»я дитини (а.с. 10-24, 36-43, 45) підтверджується незадовільний стан здоров»я ОСОБА_6, у неї діагностовано функціональні гастроінтестінальні розлади; функціональні порушення шлунково кишкового тракту; плоскостопість обох ніг; гіпертрофія мигдалин з гіпертрофією аденоїдів. Надано рекомендації щодо лікування, в тому числі санаторно курортне лікування у смт. Моршин. Однією з клінік м. Києва надано консультативний висновок з приводу захворювання дитини ОСОБА_6, стоматологічною клінікою проведено обстеження і проведено стоматологічне лікування.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою надано копії документів на підтвердження понесених нею витрат на лікування дитини та на її оздоровлення..

Обгрунтовуючи стягнення з відповідача понесених додаткових витрат на дитину, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, позивачка посилалася на те, що їх донька в період з 23.06.2017 року до 06.07.2016 року знаходилася на лікуванні в санаторії «Молдова», вартість путівки згідно з рахунком №232 від 30.05.2016 року на двох осіб становила 13720.00 грн. (а.с.87), згідно з квитанцією від 02.06.2016 року платником ОСОБА_2 оплачено 5620.00 грн.; а в період з 02.08.2016 року до 13.08.2016 року донька сторін, ОСОБА_6, знаходилася на відпочинку в таборі «Імперія Дитинства», вартість путівки 6000.00 грн. та 548.70 грн. - оплата проїзду.

Понесення позивачкою витрат на оплату відпочинку в санаторії «Молдова» підтверджується квитанцією від 02.06.2016 року платником ОСОБА_2 оплачено 5620.00 грн.; в санаторії «Імперія дитинства» - довідкою ТОВ «Альта Тревел» №15 від 15.12.2016 року.

Понесення позивачкою витрат на оплату відпочинку в дитячому таборі «Імперія Дитинства» у вищезазначених розмірах підтверджується довіреністю ОСОБА_2 на ім»я ОСОБА_9 (керівник танцювальної школи) на внесення коштів в сумі 6000.00 грн., як плату за перебування ОСОБА_6 в дитячому таборі «Імперія Дитинства».

Посилання відповідача на те, що в матеріалах справи міститься довідка ТОВ «Альта Тревел» від 15.12.2016р., з якої вбачається, що путівка у дитячому оздоровчому таборі «Імперія дитинства» оплачена керівником дитячої танцювальної школи згідно договору № 007-16 від 09.02.2016р, є безпідставними, надуманими, оскільки керівник групи не могла оплачувати своїми власними коштами відпочинок його доньки.

Посадочними документами ПАТ «Укрзалізниця» на поїзд «Львів Київ» 31.07.2016 р. та «Київ- Львів» 14.08.2016 року вартістю 274.35 грн. підтверджується оплата проїзду доньки сторін, ОСОБА_6, до дитячого табору «Імперія дитинства».

Матеріалами справи також підтверджується придбання позивачкою для дитини, ОСОБА_6, окулярів та футляра для окулярів вартістю 1642.40 грн., ортопедичного взуття вартістю 2900.00 грн., проведено та надано стоматологічні послуги вартістю 4400.00 грн., придбано мазь вартістю 711.72 грн., тобто, позивачкою затрачено кошти, пов»язані з лікуванням доньки сторін, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, всього позивачкою понесено витрат, пов»язаних з лікуванням доньки, на суму 9654.12 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції відносно витрат на придбання окулярів, витрат для придбання ортопедичного взуття, придбання лікарських засобів, підтверджених рецептом, виписаним на ім»я ОСОБА_6, витрат понесених на огляд та лікування у стоматолога, які, як вважав суд першої інстанції, не можуть кваліфікуватись, як додаткові в розумінні ст. 185 СК України, оскільки, як зазначив суд в оскаржуваному рішенні, в розумінні цієї норми додаткові витрати зумовлені насамперед тяжкою хворобою, тоді як подані позивачем документи на підтвердження цих витрат, лише характеризують незадовільний стан здоровя малолітньої і не дають жодних підстав для висновку про те, що такі обставини є особливими.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки позивачкою дійсно понесені витрати на лікування доньки сторін, і зовсім не є обов»язковим, щоб ці витрати були понесені у зв»язку з тяжким захворюванням дитини.

Суд першої інстанції безпідставно та необгрунтовано не вважав додатковими витратами, витрати повязані з лікуванням у стоматолога та у клініці «Євромед», про що долучено копію акта виконаних робіт та консультативного висновку з відповідними квитанціями, оскільки на переконання суду першої інстанції, стан здоровя дитини може бути підставою для зміни розміру аліментів на дитину і не доводить того, що всі ці витрати, повязані з лікуванням дитини, є додатковими.

Відповідно до ст. ст. 77, 78 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими.

Даючи оцінку наданим позивачкою доказам на підтвердження оплати придбання ліків, а саме, долученим до матеріалів позову товарним чекам, квитанціям, аптечним чекам, колегія суддів зазначає, що такі не містять достатньої інформації, що у зв»язку із захворюванням ОСОБА_6 потребувала придбання саме таких лікарських препаратів; інші товарні чеки зі штампом «оплачено» не містять інформації, ким такі видані, де купувались такі ліки, а відтак такі не є належними доказами понесення позивачкою додаткових витрат на придбання лікарських препаратів, і такі, з врахуванням положень ст. 77 ЦПК України, не можуть братись судом до уваги, як належні докази на підтвердження понесених позивачкою витрат на лікування малолітньої доньки, ОСОБА_6

Колегією суддів на підставі документів, долучених до матеріалів справи, на підтвердження понесення ОСОБА_2 додаткових витрат, які колегія суддів вважає належними та допустимими, встановлено, що на відпочинок доньки сторін, ОСОБА_6, на її лікування, позивачка понесла витрати в розмірі 23062.82 грн.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню з відповідача, як понесені додаткові витрати, суд враховує, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи, що обов»язок батьків брати участь в утриманні дитини є рівним, колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачкою витрати підлягають поділу в рівних частках між батьком та матір»ю дитини, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки 11531.41 грн. понесених позивачкою додаткових витрат.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що не можуть вважатись додатковими витрати в розумінні ст. 185 СК України, витрати, понесенні для придбання шкільного одягу, канцтоварів на загальну суму 7280.80 грн., витрати на придбання самоката, оскільки такі повинні придбаватись за рахунок аліментів, які за рішенням суду стягуються з відповідача.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 11531.41 грн. додаткових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06.07.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_10

З оригіналом згідно.

Судове рішення набрало законної сили: 25.06.2018 р.

Суддя: Шеремета Н.О.

ОСОБА_2 оформлення копії: 06.07.2018 р.

Помічник судді: Карнидал В.В.