Постанова

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа №753/2665/16-ц

провадження № 61-2240св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В.І., Курило В.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

адвокат позивача - ОСОБА_5,

відповідач -Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал»,

представник відповідача - ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум»,

третя особа - ОСОБА_9,

третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року в складі головуючого судді Крижанівської Г.В., суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 17 серпня 2007 року між ним та акціонерним комерційним банком «Форум» (далі - АКБ «Форум»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум»), було укладено кредитний договір № 0281/07/01-CL, відповідно до умов якого позивачу була відкрита невідновлювальна кредитна лінія на споживчі цілі з лімітом кредитування 100 тис. доларів США.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором АКБ «Форум» та ОСОБА_9 було укладено договір іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 та договір поруки.

17 червня 2010 року ОСОБА_4 та ПАТ «Банк Форум» укладено додатковий договір до договору іпотеки, в якому зазначено, що іпотекодавцем за договором іпотеки є ОСОБА_4

16 січня 2016 року ПАТ «Банк «Форум» відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансовій компанії «Морган Кепітал» (далі - ТОВ «ФК «Морган Кепітал») право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки. Цього ж дня ТОВ «ФК «Морган Кепітал» та ОСОБА_7 уклали договір про відступлення права вимоги за цим же кредитним договором, а 21 січня 2016 року - за договором іпотеки. Враховуючи, що оспорювані правочини містять всі ознаки договору факторингу, а ОСОБА_7 як фізична особа не може бути стороною такого договору, ОСОБА_4 просив визнати договори, укладені ТОВ «ФК «Морган Кепітал» та ОСОБА_7 від 16 січня 2016 року та 21 січня 2016 року, недійсними.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року в складі судді Набудович І. О. у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що за своїм змістом спірний договір від 16 січня 2016 року про відступлення права вимоги установлює зобов'язання нового кредитора щодо самостійного стягнення боргу за кредитним договором і не передбачає надання фінансових послуг під відступлення права грошової вимоги, а тому не є договором факторингу.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року рішення районного суду скасовано, позов ОСОБА_4 задоволено: визнано недійсними договори про відступлення права вимоги від 16 січня 2016 року та від 21 січня 2016 року, укладені ТОВ «ФК «Морган Кепітал» та ОСОБА_7, відповідно до яких відступлено право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 17 серпня 2007 року, що укладені ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки умовами договору про відступлення права вимоги передбачена плата (винагорода) за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, тому спірний договір є змішаним договором і містить ознаки притаманні договору факторингу; ОСОБА_7 як фізична особа не є фінансовою установою в розумінні статті 1079 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), тому вона не має права здійснювати факторингові операції; недійсність договору про відступлення права вимоги від 16 січня 2016 року щодо кредитного договору тягне недійсність договору про відступлення права вимоги і за договором іпотеки, оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

11 жовтня 2016 року ОСОБА_7 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час укладення спірного договору сторони керувались статтями 512-514 ЦК України, а отже зазначений договір є договором про відступлення права вимоги. Висновок апеляційного суду суперечить встановленим обставинам справи та вимогам закону.

5 грудня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з районного суду зазначену справу.

12 січня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII«Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 17 серпня 2007 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 0281/07/01-CL.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором цього ж дня між АКБ «Форум» та ОСОБА_9 укладено договори іпотеки та поруки.

17 червня 2010 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк Форум» укладений додатковий договір до договору іпотеки, в якому зазначено, що іпотекодавцем за договором іпотеки є ОСОБА_4

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року задоволено позов ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_4 та ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0281/07/01-CL від 17 серпня 2007 року в розмірі 312 972 грн 23 коп.

27 грудня 2015 року ТОВ «ФК «Морган Кепітал» уклало з ОСОБА_7 договір комісії, відповідно до якого ТОВ «ФК «Морган Кепітал» зобов'язувалось за дорученням та за рахунок ОСОБА_7 за комісійну плату вчинити від свого імені правочин щодо придбання права вимоги за кредитним договором № 0281/07/01-CL та договорами, укладеними на забезпечення виконання умов кредитного договору, за ціною не більше 291 784 грн до 21 січня 2016 року.

16 січня 2016 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено договір № 32-Ф про відступлення права вимоги за кредитним договором № 0281/07/01-CL від 17 серпня 2007 року, відповідно до якого новий кредитор отримав право грошової вимоги до ОСОБА_4

16 січня 2016 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Морган Кепітал» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 17 серпня 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З.

Цього ж дня ТОВ «ФК «Морган Кепітал» та ОСОБА_7 уклали договір про відступлення права вимоги за цим же кредитним договором, відповідно до якого право грошової вимоги перейшло до ОСОБА_7, а 21 січня 2016 року сторони уклали договір про відступлення прав за договором іпотеки від 17 серпня 2007 року.

Відповідно до частини третьої статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору відступлення права вимоги (цесії), визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, у тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та визнаючи недійсним договір укладений 16 січня 2016 року ТОВ «ФК «Морган Кепітал» та ОСОБА_7, апеляційний суд не звернув уваги, що права та законні інтереси позивача цим договором не порушуються, не врахував зазначених норм закону, встановлених обставин справи, і помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Ураховуючи зазначені норми права та встановлені фактичні обставини справи, зміст оскаржуваних договорів та їх правову природу, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір, укладений ТОВ «ФК «Морган Кепіал» та ОСОБА_7 16 січня 2016 року, є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання його недійсним та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасоване судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат

В. П.Курило