Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1269/17 Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т. З.
Категорія 34 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 280/1269/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Пасічного Т.З. у м. Коростишеві

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та просив стягнути з ОСОБА_2 880631, 42 грн, а з ПрАТ «Український страховий дім» - 50 000, 00 грн матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.11.2016 о 20-30 год на 122 км автодороги Київ-Чоп відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки БМВ Х5, дрн НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1, та АЗЛК 2140, дрн НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 07.06.2017 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2993/16-21 від 16.11.2016 встановлено розмір заподіяного матеріального збитку у сумі 1101904,30 грн, а згідно висновку №2568/17-21 від 20.06.2017 встановлено розрахункову вартість залишків, які можна використовувати в подальшому у сумі 171 272, 88 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника наземного транспортного засобу застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» на підставі поліса № АЕ/6811600 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діє до 05.11.2016, тому просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1матеріальну шкоду в розмірі 880 631, 42 грн, а з ПрАТ «Київський страховий дім» - 50 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 та ПрАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 8 000 грн. витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору в дольовому порядку.

У поданій апеляційній скарзі ПрАТ «Український страховий дім», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення вимог до ПрАТ «Українська страхова компанія» скасувати та постановити нове судове рішення в цій частині про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що учасники ДТП в порушення вимог Закону України «Про загальнообов'язкове страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомили про факт ДТП, причини та обставини її настання, чим позбавили страховика кваліфікувати її як страховий випадок та встановити розмір заподіяної шкоди, що відповідно до положень згаданого закону є підставою для відмови виплати страхового відшкодування. Виходячи із наведеного вважає, що шкода має відшкодовуватися її заподіювачем згідно вимог ст. 1166, 1187 ЦК України. Крім того, стягуючи із ПрАТ «Український страховий дім» шкоду у сумі 50 000 грн, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до Полісу АЕ/6811600 передбачений розмір страхової суми (ліміт відповідальності) 50 000 грн та франшиза у розмірі 500 грн, а тому судом безпідставно стягнуто всю страхову суму без урахування франшизи. Вказує, що судом першої інстанції неправильно було стягнуто розмір судових витрат.

Під час апеляційного розгляду справи представник ПрАТ «Київський страховий дім» Подолянко Т.В. підтримала апеляційну скаргу, виходячи із викладених у ній доводів та просила її задовольнити.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_4, проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, наведених в рішенні суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.11.2016 о 20-30 год на 122 км автодороги Київ-Чоп відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки БМВ Х5, дрн НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1, та АЗЛК 2140, дрн НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 07.06.017 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 10-11).

Внаслідок ДТП автомобіль марки БМВ Х5, дрн НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2993/16-21 від 16.11.2016 встановлено розмір заподіяного матеріального збитку у сумі 1101904,30 грн (а.с. 22-42).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №2568/17-21 від 20.06.2017 встановлено розрахункову вартість залишків, які можна використовувати в подальшому у сумі 171 272, 88 грн (а.с. 16-20).

На підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6811600 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника наземного транспортного засобу, застрахована в ПрАТ «Український страховий дім» (а.с.7). Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 50000, 00 грн., розмір франшизи - 500 грн., що сторонами не заперечується. На дату ДТП поліс був діючим.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 статті 1187 ЦК України).

Таким чином, обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК).

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що вина відповідача ОСОБА_2 встановлена ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 07.06.2017, шкоду позивачу завдано транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, який належить ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована.

За правилами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У відповідності до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 1 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 цього Закону, в зв'язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця до місця здійснення ремонту на території України, якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються витрати на евакуацію транспортного засобу та плата за послуги стоянки.

Відповідно до підпункту 33.1.4. пункту 33.1. статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Згідно підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у статті 33 цього Закону.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Необґрунтована виплата страхового відшкодування має місце у разі, коли страховика не було повідомлено про страховий випадок жодним з учасників дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону).

Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статті 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, в тому числі і: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав передбаченого законом обов'язку та письмово, не пізніше трьох робочих днів з дня дорожньо-транспортної пригоди, не повідомив страховика про настання ДТП.

Водночас, ОСОБА_2 надав інформацію ОСОБА_1 про наявність у нього Поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності з ПрАТ „Український страховий дім".

16.04.2017 ОСОБА_1 надіслав на адресу ПрАТ «Київський страховий дім» заяву про виплату страхового відшкодування, до якої долучив, зокрема копію свого паспорта, копію висновку автотоварознавчого дослідження №2993/16-21, постанову суду від 20.03.2017 (а.с. 13-14).

Проте, будь-яких доказів на підтвердження наявності і змісту відповіді страховика на звернення позивача матеріали справи не містять.

У п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 1 березня 2013 року № 4 роз'яснено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від виплати страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

Оскільки встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами у протоколі серії АП1 №930245 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, яке було вчинене 04.11.2016; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, вину свою визнав повністю, потерпілий звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, тому доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що ПрАТ «Київський страховий дім» позбавлений можливості вчинити передбачені законом дії щодо встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, причин та наслідків її настання, встановити розмір заподіяної позивачу шкоди не відповідає встановленим обставинам справи. Сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори в них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року в справі № 6-284цс15.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2, який керував забезпеченим транспортним засобом на відповідній правій основі чим позивачу було спричинено збитки пошкодженням його транспортного засобу, розмір яких останнім належним чином підтверджених, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача матеріальної шкоди.

Разом із тим, постановляючи рішення про стягнення заподіяної майнової шкоди із ПрАТ «Український страховий дім» у розмірі 50 000 грн, суд першої інстанції врахувавши норми ст. 1194 ЦК України, не надав належної правової оцінки полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6811600. Так, згідно цього полісу цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «Український страховий дім» із лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну у розмірі 50 000, 00 грн., розмір франшизи становить 500 грн.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди із ПрАТ «Український страховий дім» підлягає зміні, а сума стягнутої матеріальної шкоди підлягає зменшенню з 50 000грн. до 49 500грн.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі щодо допущених порушень судом першої інстанції в частині визначення судового збору, є обгрунтованими з огляду на таке.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції стягнув з обох відповідачів 8 000грн. судового збору в дольовому порядку, не вказавши конкретно яка сума стягується з кожного відповідача.

Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено 8 000грн. судового збору.

Вимоги до ОСОБА_2 задоволено на 95%, вимоги до ПрАТ «Український страховий дім» задоволено на 5%, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 760грн., а з ПрАТ «Український страховий дім» - 400грн.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції в частині судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі в цій частині.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди із ОСОБА_2 не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 грудня 2017 року в частині стягнення із Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 50000 грн змінити, зменшивши суму стягнення до 49 500 грн.

Рішення суду в частині судового збору скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7600грн судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на користь ОСОБА_1 400грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.05.2018.

Головуючий Судді