РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018р. Хортицький районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

при секретарі - Бессарабової Т.П.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гура Максим Григорович, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка належала померлій на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.1998р. Крім того, в період шлюбу батьки збудували на земельній ділянці, загальною площею 0,06га, в АДРЕСА_2 з господарськими спорудами. Право власності на це майно зареєстровано за батьком - відповідачем ОСОБА_2 Однак, оскільки майно придбано в період шлюбу, воно є спільним сумісним майном подружжя, тому її померлій матері належить 1/2 частина вказаної земельної ділянки та 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_2. Спадкування після смерті здійснюється за заповітом, посвідченим 18.01.2000р. приватним нотаріусом ЗМНО Філіповою Л.П., згідно з яким вона заповідала усе майно їй. Вона в установлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. У зв'язку з цим вона не може в нотаріальному порядку оформити своє право власності, яке вона набула правомірно.

Просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_2 на території Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, загальною площею 0,06га, 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_2 на території Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5

Ухвалою суду від 09.11.2017р. відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено попереднє судове засідання.

08.12.2017р. у справі проведено підготовче засідання, справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання представник позивачки ОСОБА_7 не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засіданні не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав повністю.

Третя особа - приватний нотаріус ЗМНО Гура М.Г. в судове засіданні не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, письмових пояснень щодо позову не подав.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами.

Суд встановив, що ОСОБА_2, відповідач у справі, перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 05.10.2007р. (арк.6).

Позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (арк..7).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.5).

Згідно заповіту, посвідченого 18.01.2000р. приватним нотаріусом ЗМНО Філіповою Л.П., реєстровий №140, ОСОБА_5 заповідала усе належне їй майно дочці ОСОБА_1, позивачці у справі.

Згідно договору купівлі-продажу від 31.07.1998р., зареєстрованого Запорізькою товарною біржею «Гилея» за №192, ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1. (арк..9,10).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.12.2017р. право власності на вказану квартиру не зареєстровано (арк..61).

На момент смерті ОСОБА_5 була зареєстрована та мешкала у вказаній квартирі одна (арк..11).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 24.12.2010р. Розумівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_2 є власником садового будинку АДРЕСА_2 на території Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (арк..12,13).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.12.2017р. право власності на вказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_2 (арк..62,63).

Згідно Державного акту про право приватної власності на землю НОМЕР_2, виданого 06.04.1995р. Розумівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки АДРЕСА_2 на території Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, загальною площею 0,06га (арк..23,24).

24.05.2017р. позивачка ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса ЗМНО Гура М.Г. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.84).

24.05.2017р. приватним нотаріусом ЗМНО Гура М.Г. заведена спадкова справа № 53/2017, реєстраційний номер у Спадковому реєстрі 60694218, яка на час розгляду справи є чинною (арк.82).

Постановою приватного нотаріуса ЗМНО Гура М.Г. від 20.10.2017р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке б належало померлій (арк.104).

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності.

згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно.

Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той із подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об'єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна.

Крім того, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ст.82 ЦПК України обставини,які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв'язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_8

При цьому, суд виходить з того, що відповідач ОСОБА_2 повністю визнав позовні вимоги. Таке визнання не суперечить закону, не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів.

Так, суд вважає встановленим та доведеним, що позивачка ОСОБА_1 правомірно набула право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері, оскільки остання склала заповіт, яким заповідала все належне майно своїй доньці, заповіт є чинним, недійсним не визнаний, не скасований. Позивачка як спадкоємиця за заповітом у встановленому законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа, однак не може отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, що підтверджено належним чином - постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Однак, на думку суду, відсутність правовстановлюючого документа про право власності спадкодавця не позбавляє спадкоємців права на спадщину, оскільки вона належить їм з моменту відкриття спадщини.

При цьому, судом встановлено, що право власності на спадкове майно, зокрема, квартиру АДРЕСА_1 набуто померлою ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.1998р., зареєстрованого Запорізькою товарною біржею «Гилея» за №192, який на час його вчинення не підлягав державній реєстрації, тобто право власності набуто правомірно.

Вирішуючи питання щодо права власності на 1/2 частину садового будинку, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.368 ЦК України, ст.60,61 СК України вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5, оскільки право власності набуте ними на нерухоме майно як новостворене (збудоване) в період зареєстрованого шлюбу, незважаючи на те, що цей будинок був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 У сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, яка в даному випадку не спростована. За життя подружжя ОСОБА_2 не скористалось правом виділу своїх часток, які суд вважає рівними, але це не позбавляє спадкоємців померлої ОСОБА_5 права власності на частку в цьому майні, яка належала померлій за законом.

Щодо визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину земельної ділянки, суд виходить з того, що право власності на неї набуто відповідачем ОСОБА_2 в 1995р., тобто до реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 Однак за період шлюбу на вказаній земельній ділянці було збудовано садовий будинок, який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і померлій дружині ОСОБА_5 належала 1/2 частина вказаного будинку, яка увійшла до спадкового майна.

Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже, у зв'язку із збудуванням садового будинку, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2, на земельній ділянці, яка належала на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 і була виділена саме під будування будинку, право приватної власності відповідача ОСОБА_2 припинилось і особи, які набули право спільної сумісної власності на садовий будинок, а саме подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_5, набули відповідно право спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку і їх частки в цій власності є рівними. Оскільки за життя подружжя ОСОБА_2 не скористалось правом виділу своїх часток, це не позбавляє спадкоємців померлої ОСОБА_5 права власності на частку в цьому майні, яка належала померлій за законом.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачка позбавлена права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину, яка залишилась після смерті її матері, чим порушується (не визнається) її право власності на спадкове майно. Тому, виходячи з вимог справедливості та розумності, це право на підставі ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України підлягає захисту шляхом визнання за позивачкою права власності на спірне майно.

Таким чином, позов слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.15,16,316,321,328,392,1216,1218,1223,1261,1268,1269 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гура Максим Григорович, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2., РНОКПП НОМЕР_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2., РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину садового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2., РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А. Мурашова

10.01.2018