Справа № 2-9465/10 Провадження №22-ц/802/419/18 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Категорія:27 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Федонюк С. Ю., перевіривши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2010 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2010 року позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і в задоволенні позову відмовити, поновивши їй строк на апеляційне оскарження.

Однак у відкритті апеляційного провадження у даній справі слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або незалученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин неперборної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "ОТП Банк" звернувся до суду із даним позовом 24 вересн 2009 року. Ухвалою суду від 02 жовтня 2009 року відкрито провадження у справі та призначено дату проведення попереднього судового засідання. Дана ухвала суду була надіслана судом та отримана стронами, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.32, 33). 12 листопада 2009 року відповідч ОСОБА_2 подала клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.35). Ухвалою суду від 16 листопада 2009 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 грудня 2009 року, про що належним чином повідомлено ОСОБА_2 ( а.с.38).

11 грудня 2009 року ОСОБА_2 повторно подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке задоволено судом. Повісткою відповідач повідомлена про відкладення справи на 04 лютого 2010 року (а.с.44). Однак, 02 лютого 2010 року на адресу суду втретє надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення судового засідання на іншу дату. 04 лютого 2010 року судом ухвалено заочне рішення у справі, яке отримано відповідачем 18 лютого 2010 року та представником -20 липня 2010 року (а.с.51, 52).

27 липня 2010 року відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про перегляд заочного рішення з підстав неотримання нею жодного разу повістки про виклик до суду та неможливості знати про існування заочного рішення суду від 04 лютого 2018 року.

Про дату судового засідання з приводу перегляду заочного рішення суд повідомляв відповідачів, однак рекомендований лист повернувся без вручення відповідачці ОСОБА_2 з відміткою: "адресат відсутній" (а.с.57).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 жовтня 2010 року заяву задоволено, заочне рішення скасовано та призначено справу до нового розгляду на 16 листопада 2010 року, який у зв"язку з неявкою відповідачів у справі відкладений на 23 грудня 2010 року (а.с. 62, 65).

Судова повістка відповідачці ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 яку вона зазначала у всіх своїх заявах до суду, повернулася без вручення з відміткою "адресат відсутній" (а.с.62). З такою ж відміткою повернулося поштове відправлення із повісткою на 23.12.2010 р. (а.с.65).

23 грудня 2010 року повторним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області позов задоволено. Оскаржуване судове рішення надіслано сторонам у справі рекомендованими повідомленнями про вручення, які повернуті поштовими відділеннями до суду з причин відсутності адресата (а.с.73) щодо ОСОБА_2 та у зв"язку із закінченням терміну зберігання щодо ОСОБА_3 (а.с.72).

Частиною 3 ст. 27 ЦПК України (в редакції 2004 року, яка діяла на час розгляду справи) визначено ,що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи, про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Згідно з ч. 4 ст. 76 ЦПК України (чинної на час ухвалення рішення) у разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на судове рішення, ухвалене судом першої інстанції до 15 грудня 2017 року, судом апеляційної інстанції перевіряється дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, вимог процесуального законодавства встановлених ЦПК України в редакції до набрання чинності Закону № 2147-VIII, тобто до 15 грудня 2017 року.

З наявних у справі заяв, що написані власноручно ОСОБА_2, та копії її паспорта вбачається, що єдиним місцем реєстрації та її проживання є зазначена нею особисто адреса: АДРЕСА_1 Саме за цією адресою судом здійснювалися виклики до суду та надсилалась вся судова кореспонденція ОСОБА_2, і копії процесуальних рішень та чотири рази нею одержувались (а.с. 33, 38, 44, 51). Разом з тим, і заяви від 05 листопада 2018 року і 21 листопада 2018 року та апеляційна скарга подані від ОСОБА_2 із зазначенням її адреси проживання по АДРЕСА_1

Тому враховуючи діючі на час розгляду справи норми процесуального закону та вказані обставини, суд доходить висновку про належне повідомлення відповідача судом про розгляд справи при ухваленні оскаржуваного рішення суду від 23 грудня 2010 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Враховуючи вищенаведене та надто тривалий строк - вісім років - з дня ухвалення оскаржуваного судового рішення, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити, застосувавши вимоги ч.2 ст.358 ЦПК України.

Керуючись ст.358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя