АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1389/18Головуючий по 1 інстанції Черненко В.О.
Категорія: на ухвалу Доповідач в апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року

м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_5

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 27 червня 2018 року у складі судді Черненко В.О.,:

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без руху.

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 27 червня 2018 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» з усіма додатками повернуто позивачу та визнано не поданою.

Дана ухвала суду вмотивована тим, що позивач не виконав вимог ухвали суду від 05 червня 2018 року про залишення позовної заяви без руху.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві АТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 27 червня 2018 року і направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі та здійснити розподіл судових витрат, понесених по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві не ґрунтується на вимогах закону і носить формальний характер. Суд першої інстанції не встановив факт того, що на момент винесення оскаржуваної ухвали, не було зараховано судовий збір до спеціального фонду Державного бюджету України за платіжним дорученням.

Відзив на апеляційну скаргу на час розгляду справи не надійшов.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали прийшов до висновку, що ухвала суду від 05 червня 2018 року про залишення позовної заяви без руху, виконана не була, тому в силу ч. 3 ст. 185 ЦПК України, позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, - слід визнати неподаною і повернути позивачу з усіма додатками.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно роз'яснення, що містяться в п.26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року N 3674-VI "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22 (зі змінами)).

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Проте суд першої інстанції на противагу вище зазначеним нормам, в своїй ухвалі, зазначив, що кошти за сплату судового збору при зверненні з позовною заявою не було зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, без надання підтвердження про здійснення судом перевірки про зарахування коштів до спеціального фонду Державного бюджету України.

Посилання суду щодо відсутності підтвердження повноважень у особи, якою підписано платіжне доручення не є безумовним фактом незарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Також суд першої інстанції в своїй ухвалі зазначив, що відповідно абз. 3 п.26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розрахункові документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Проте з наданого позивачем до суду платіжного доручення від 17 травня 2018 року не вбачається, що дане платіжне доручення є копією, оскільки містить відмітки банку (печатку, штемпелі) та підписи працівника банку, що вчиненні власноруч з мокрим відтиском печатки.

Наведене свідчить, що при вирішенні питання про відкриття провадження, відповідно до ст. 175, 177 ЦПК України, після усунення позивачем недоліків, що були зазначені в ухвалі суду від 05 червня 2018 про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги платіжне доручення від 17 травня 2018 року на суму 1762,00 грн., що було сплачено за подачу позовної заяви ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_5 (а.с.12), а тому ухвалу про повернення позовної заяви позивачеві та визнання її неподаною не можна визнати законною.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З вище зазначеного т вбачається, що апеляційна скарга АТ «Приватбанк» підлягає до задоволення, а ухвала Городищенського районного суду Черкаської області від 27 червня 2018 року - до скасування, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі скаржник просив здійснити розподіл судових витрати, що були понесені при подачі апеляційної скарги.

Проте, ст. 141 ЦПК України не передбачено розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції при передачі справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, без розгляду справи по суті позовних вимог.

Розподіл всіх судових витрат проводиться судом першої інстанції при ухваленні рішення по суті.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 27 червня 2018 року -скасувати.

Цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості направити до Городищенського районного суду Черкаської області для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: Н.І. Гончар

В.В.Пономаренко

Ю.В.Сіренко