Справа № 289/1129/17
Номер провадження 2/289/24/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2018 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 14.08.2007 року близько 15-35 години на 110 км автодороги Київ-Чоп в Коростишівському районі водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушуючи вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який належить позивачу ОСОБА_1, під керуванням ОСОБА_5.

Під час ДТП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці пригоди та в Коростишівській лікарні, пасажири обох автомобілів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, автомобіль ОСОБА_1 зазнав механічних ушкоджень.

14.08.2007 року по даному факту було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, в подальшому перекваліфіковано на ч. 2 ст. 286 КК України.

13.02.2015 року відносно ОСОБА_4 було винесено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Дане кримінальне провадження неодноразово закривалося у звязку із смертю винної особи ОСОБА_4 на підставі п. 8 ст. 6 КПК України в редакції 1960 року та п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, остання постанова від 28.02.2017 року не скасована і набрала законної сили.

Внаслідок пошкодження під час ДТП автомобіля позивача, ОСОБА_1 була завдана матеріальна шкода, що полягала у витратах на відновлення автомобіля. Оскільки відповідачі добровільно збитки не відшкодували, а вони являються спадкоємцями ОСОБА_4, якій оголошено підозру у вчиненні злочину і вина якої підтверджена матеріалами кримінального провадження та постановою про закриття кримінальної справи, яка набрала законної сили, прийняли після смерті останньої спадщину, до складу якої входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини, а тому просить стягнути з відповідачів по 28 256,50 грн. з кожного та судові витрати в сумі 5 700,00 грн..

В судовому засіданні 09.01.2018 року, проведеному в режимі відеоконференції, позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягають.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 09.01.2018 року заявлені позовні вимоги не визнав. Вважає їх безпідставними необґрунтованими, посилаючись на те, що в звязку із смертю винної в ДТП особи ОСОБА_4 припинилося зобовязання по відшкодування матеріальної шкоди. Крім того, зазначив, що відповідачі успадкували майна на суму, яка менша від суми завданої відповідачеві збитку.

В судове засідання, призначене на 15.01.2018 року, сторони не зявилися, про дату, час і місце його проведення були повідомлені належним чином (а.с.152,156), відповідачем ОСОБА_2 через канцелярію суду подано заяву про проведення судового засідання без його участі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні 15.01.2018 року судом досліджувалися матеріали кримінального провадження по факту ДТП, в результаті якої загинули ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та матеріали архівної справи № 2-316/08 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди.

При цьому судом встановлено, що 14.08.2007 року близько 15-35 години на 110 км автодороги Київ-Чоп в Коростишівському районі водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушуючи вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який належить позивачу ОСОБА_1, під керуванням ОСОБА_5. Під час ДТП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження, від яких померли, пасажири обох автомобілів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, автомобіль ОСОБА_1 зазнав механічних ушкоджень.

14.08.2007 року по даному факту було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, в подальшому перекваліфіковано на ч. 2 ст. 286 КК України. 13.02.2015 року відносно ОСОБА_4 було винесено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Дане кримінальне провадження неодноразово закривалося у звязку із смертю винної особи ОСОБА_4 на підставі п. 8 ст. 6 КПК України в редакції 1960 року та п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Постановою слідчого від 28.02.2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000246 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України закрито в звязку із смертю підозрюваної ОСОБА_4 (К.П.а.с.288-292).

Зазначена постанова була оскаржена ОСОБА_2, однак, ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 04.09.2017 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову слідчого Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області про закриття кримінального провадження відмовлено за безпідставністю, вказана ухвала слідчого судді Апеляційним судом Житомирської області 03.10.2017 року залишена без змін (а.с.100-102).

Закриття кримінального провадження не звільняє особу, яка керувала транспортним засобом, від цивільно-правової відповідальності, тобто від відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль НОМЕР_2, зареєстровано за ОСОБА_1 (справа №2-316/08 а.с. 6).

Із наявного в матеріалах архівної справи № 2-316/08 висновку № 1664 судової авто товарознавчої експертизи від 19.06.2008 року вбачається, що матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП складає 56 513,00 грн., реальна вартість автомобіля Fiat Ducato на час пригоди становить 51 779,00 грн., на час проведення експертизи складає 56513,00 грн., відновлювальний ремонт зазначеного автомобіля економічно недоцільно, вартість відновлювального ремонту на час ДТП становить 180 749,97 грн., на час проведення експертизи складає 181 893,97 грн. (справа №2-316/08 а.с.78-84).

Згідно наявної в матеріалах архівної справи № 289/226/15-ц копії спадкової справи № 739 (2007) до майна померлої 14 серпня 2007 року ОСОБА_8 в шестимісячний строк після смерті останньої із заявою про прийняття спадщини звернувся її син ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_2.

За змістом ст. ст. 608, 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкоємці несуть відповідальність за зобов'язаннями спадкодавця в межах дійсної вартості спадкового майна, що перейшло до нього. При цьому під дійсною вартістю спадкового майна розуміється ринкова грошова оцінка його на момент відкриття спадщини. Враховуючи те, що оцінка спадщини, вказана у свідоцтві, може засновуватись на балансовій вартості майна, що є значно нижчою, ніж ринкова, а спадкоємець відповідає в межах вартості спадкового активу, кредитори не позбавлені права на проведення експертної оцінки майна і видачу свідоцтва з новою оцінкою.

Згідно висновку експерта від 25.09.2008 року, який знаходиться в матеріалах архівної справи № 2-316/08, дійсна вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 становить 183 390,00 грн. (а.с.117-131).

06.04.2009 року відповідач ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на майно дружини ОСОБА_4 (яка померла 14.08.2007 року), яке складається з 1/2 частини пасажирського автомобіля OPEL випуск 2005 року, вартість цього цілого автомобіля становить 13 750,00 грн.; грошового внеску з процентами, компенсаціями та нарахуваннями на ньому, що належав померлій та знаходиться в Радомишльському відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України» № 2947; 220960000 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн., сумарною номінальною вартістю 55240000 грн. ВАТ «Полтаваобленерго».

04.11.2009 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на майно дружини ОСОБА_4 (яка померла 14.08.2007 року), яке складається з 1/2 частини 1/3 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1, інвентарна оцінка цілої квартири становить 24 334,87 грн..

06.04.2009 року відповідач ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на майно матері ОСОБА_4 (яка померла 14.08.2007 року), яке складається з 1/2 частини пасажирського автомобіля OPEL випуск 2005 року, вартість цього цілого автомобіля становить 13 750,00 грн.; грошового внеску з процентами, компенсаціями та нарахуваннями на ньому, що належав померлій та знаходиться в Радомишльському відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України» № 2947; 220960000 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 0,25 грн., сумарною номінальною вартістю 55240000 грн. ВАТ «Полтаваобленерго».

04.11.2009 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на майно матері ОСОБА_4 (яка померла 14.08.2007 року), яке складається з 1/2 частини 1/3 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1, інвентарна оцінка цілої квартири становить 24 334,87 грн..

Посилання відповідача на ту обставину, що інвентаризаційна вартість зазначеної квартири складає 24 334,87 грн. спростовується висновком судової будівельно-технічної експертизи, згідно якої дійсна вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 становить 183 390 гривень, відповідно 1/3 частина квартири становить 61 130 грн., тобто вартість успадкованої кожним із відповідачів частки квартири складає 30 565 грн..

Щодо посилання відповідача ОСОБА_2 на кредитні зобовязання ОСОБА_4 на загальну суму 14 558,81 доларів США (еквівалентною станом на серпень 2007 року 73 521,99 грн.), які були виконані відповідачами після смерті боржника ОСОБА_4, суд зазначає наступне. Із матеріалів архівної справи № 2-316/08 вбачається, що 23.11.2006 року ОСОБА_4 отримала кредит в ВАТ «ОСОБА_9 ОСОБА_5» в розмірі 7 500 доларів США та 18.07.2007 року ОСОБА_4 отримала ще один кредит в ВАТ «ОСОБА_9 ОСОБА_5» в розмірі 7 500 доларів США. Як вбачається із Договору іпотеки нерухомого майна від 31.07.2007 року громадяни ОСОБА_2, неповнолітній ОСОБА_3, який діє за згодою батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_4, та ОСОБА_4 зобовязалися повернути Іпотекодержателю ВАТ «ОСОБА_9 ОСОБА_5» кредит в розмірі 7 500,00 доларів США та заплатити відсотки за користування кредитом у визначений в договорі строк. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 (справа № 2-316/08 а.с.30-54). Крім того, як вбачається із матеріалів справи, 23.11.2006 року між ВАТ «ОСОБА_9 ОСОБА_5» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, предметом якого являються кредитні зобовязання ОСОБА_4 по кредитному договору від 23.11.2006 року, згідно якого Поручитель зобовязався відповідати перед Кредитором за виконання зобовязань позичальника ОСОБА_4 (а.с.173). Ніяких доказів щодо виконання кредитних зобовязань ОСОБА_4 спадкоємцями останньої за рахунок успадкованого майна суду не надано.

У відповідності до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, та інше) володіє транспортним засобом, утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно частини 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

За змістом зазначених норм закону у правовідносинах по відшкодуванню шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов'язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність його вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач.

Згідно п. 15 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

У даному випадку витрати на ремонт автомобіля НОМЕР_2, перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а, отже, автомобіль вважається фізично знищеним, а відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, азгідно висновку № 1664 судової авто товарознавчої експертизи від 19.06.2008 року вбачається, що вартість автомобіля НОМЕР_2 на момент ДТП становить 51 779,00 грн..

Посилання відповідача ОСОБА_2 на ст. 608 ЦК України являються безпідставними, так як до спадкоємця переходить невиконане спадкодавцем зобов'язання відшкодувати майнову шкоду та збитки в силу ч. 1 ст. 1231 ЦК України, якою покладається обов'язок відшкодувати будь-яку майнову шкоду, завдану спадкодавцем, в тому числі й шкоду, яка витікає із деліктних правовідносин, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі ринкової вартості автомобіля, визначеної експертизою, яка становить 51 779,00 грн., вартість успадкованого майна охоплює зазначену суму.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати повязані з проведенням експертизи.

Згідно ч. 5 ст. 135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Позивачем надано суду документальне обґрунтування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, яка складає 5 000,00 грн. (а.с.15-20).

Згідно рахунку № 147 від 15.05.2008 року та чеку ПриватБанку від 13.06.2008 року позивач ОСОБА_1 здійснив оплату авто технічної експертизи обставин і механізму ДТП в сумі 700,00 грн. (справа №2-316/08 а.с.99-100).

Зазначені витрати підлягають стягненню з відповідачів у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, ч.6 ст.82, 89, 133, 141, 259, 264-268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25 889,50 грн. матеріальної шкоди та 2 850,00 грн. судових витрат, а всього 28739,50 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 25 889,50 грн. матеріальної шкоди та 2 850,00 грн. судових витрат, а всього 28739,50 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18.01.2018.

Суддя /підпис/ ОСОБА_10

Згідно з оригіналом

Суддя Н. С. Сіренко

"___" __________ 20 __

(дата засвідчення копії)