Справа № 308/3328/13-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 липня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Бисага Т.Ю.,

суддів: Готра Т.Ю.,Фазикош Г.В.,

секретарі Микуляк Є.В.,

за участю ОСОБА_1, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 02 квітня 2014 року про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про поділ спільного майна (Головуючий Івашкович І.І.),

В С Т А Н О В И Л А:

27 лютого 2013 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5,ОСОБА_8, ОСОБА_9 про поділ спільного майна.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 02 квітня 2014 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача ОСОБА_7.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 02 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про поділ майна визнано мирову угоду на таких умовах:

1.Позивач відмовляється від позову про визнання права спільної часткової власності на 37/96 частки домоволодіння будинку №25 провулку Гусарського, м. Ужгород та 4/100 частки на праві сумісної часткової власності і визнання договору купівлі-продажу домоволодіння будинку №25 провулку Гусарського, м. Ужгород недійсним.

2. Відповідачі в рахунок позовних вимог про визнання права власності на домоволодіння будинку №25 провулку Гусарського, м. Ужгород компенсують частину його вартості, а саме:

1.Складають заповіт на користь дітей - ОСОБА_10 та ОСОБА_5: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 на квартиру АДРЕСА_1 (Щорса) в м. Ужгороді Закарпатської області, яка належить на праві власності ОСОБА_8 та ОСОБА_7. Даний заповіт від 30.08.2013 року за №34984522 не підлягає жодним змінам, скасуванню, вчинення нового заповіту на дану квартиру її відчуження на користь третіх осіб до досягнення дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 21 (двадцяти однорічного) віку.

2.Складають заповіт на користь дітей - Мишак (ОСОБА_6 та ОСОБА_5: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 грошові вклади, які належать ОСОБА_7 згідно договорів від 27.03.2014 року №17952-64122 та №17952-64122, що знаходяться в Укрексімбанку м. Ужгород, а саме:

2.1.Ситар ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 на грошовий вклад депозитного рахунку №4122;

2.2.Ситар ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2 на грошовий вклад депозитного рахунку №4122.

Даний заповіт не підлягає зміні, скасуванню, вчинення нового заповіту на дані депозитні вклади на користь третіх осіб, а депозитні договори від 27.03.2014 року №17952-64122 та №17951 64122 не підлягають розірванню до досягнення дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 18 (вісімнадцятирічного) віку.

Наслідки затвердження даної мирової угоди, передбачені ст.206 ЦПК України сторонам розясненні та зрозумілі.

Провадження по справі закрито.

На ухвалу суду адвокат ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом встановлено, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про поділ майна.

В подальшому, за заявою позивача, ухвалою суду від 02.04.2014 року відповідача ОСОБА_5 було змінено на іншого відповідача ОСОБА_7.

Цього ж дня було постановлено оскаржувану ухвалу про затвердження мирової угоди.

У своїй апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що ухвалою про затвердження мирової угоди від 02.04.2014р. були порушенні його права і обовязки.

Дане твердження є безпідставним та відхиляється апеляційним судом з огляду на таке.

Відповідно до ч.5 ст. 175 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову .у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Апеляційний суд відхиляє твердження апелянта про те, що у звязку з визнанням мирової угоди без його участі вирішувалося питання про його права та інтереси стосовно встановлення обсягу спільного майна подружжя, оскільки п.1 затвердженої мирової угоди позивачка відмовилася від свої вимог про визнання права спільної власності на нерухоме майно і провадження в цій частині вимог закрито. Тобто судом не вирішувалося по суті питання щодо спільного майна подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Також оскаржуваною ухвалою не встановлено жодного преюдиційного значення з даного питання. Таким чином, колегія суддів вважає, що в цій частині ухвала суду не порушує жодних прав апелянта.

З приводу твердження апелянта про те, що в резолютивній частині ухвали він зазначений як відповідач, однак мирову угоду він не підписував, то апеляційний суд враховує наступне.

У першому абзаці резолютивної частини ухвали від 02.04.2014р. ОСОБА_5 дійсно вказаний як відповідач по справі. Разом з тим, у вступній частині оскаржуваної ухвали таким відповідачем вказаний ОСОБА_7. При цьому слід врахувати, що постановленню оскаржуваної ухвали передувала ухвала Ужгородського міскрайонного суду від 02.04.2014р., якою замінено неналежного відповідача ОСОБА_5 на ОСОБА_7 З чого слідує, що на момент постановлення оскаржуваної ували ОСОБА_5 не являвся відповідачем по справі, а відтак зазначення його у такому статус в першому абзаці резолютивної частини оскаржуваної ухвали є радше опискою. Такий процесуальний недолік судового рішення підлягає виправленню в порядку ст. 269 ЦПК України (в чинній наразі редакції), однак не може бути сам по собі підставою для зміни чи скасування ухвали суду.

З огляду на вказане недоречним є й посилання апелянта на те, що п.2 мирової угоди покладено на нього (як відповідача) певні обовязки позаяк апелянт відповідачем по справі не являється. При цьому в п.п.2.1, 2.2 мирової угоди деталізовано які саме обовязки та на яких саме відповідачів покладено. Так обовязок укласти заповіт на корить дітей щодо нерухомого майна покладено на ОСОБА_8 та ОСОБА_7, як власників нерухомого майна. А обовязок укласти заповіт на корить дітей щодо грошових вкладів покладено виключно на ОСОБА_7 Тобто п.2 мирової угоди (в цілому) також не вирішувалося питання про жодні права та обовязки апелянта.

З приводу доводів апеляційної скарги про те, що: ухвалою зобовязано скласти заповіт на користь осіб, які не були учасниками справи; зобовязання відповідачів скласти заповіт та встановлення заборони на його скасування, зміни чи вчинення іншого суперечить нормам ЦК України то апеляційний суд виходить з того, зазначене жодним чином не стосується прав чи обовязків апелянта, а відтак такі доводи також підлягають відхиленню

Таким чином, доводи апеляційної скарги не свідчать, що затвердженою судом мирової угоди вирішено питання про якісь права чи обовязки апелянта.

За таких обставин, відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 161, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 02 квітня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 03.08.2018 року.

Головуючий:

Судді: