АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 681/1613/17
Провадження № 22-ц/792/189/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П., Талалай О.І., Ярмолюка О.І.

секретар Філіпчук О. С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №681/1613/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Полонського районного суду від 30 листопада 2017 року (суддя Горщар А.Г.) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_5 зазначала, що від шлюбу із відповідачем має малолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка вказувала, що ОСОБА_4 не має постійного місця роботи, матеріально не забезпечує доньку, не дає кошти для придбання продуктів харчування, одежі та інших необхідних для дитини речей. Крім того, дочка проживає разом із позивачкою, а доходів останньої не достатньо для нормального забезпечення дитини усім необхідним. На думку ОСОБА_5, досягнути домовленості з відповідачем про добровільну сплату аліментів є неможливим, а тому позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_4 аліменти на її користь на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000 грн. щомісяця.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 30 листопада 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утриманням дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову 30.10.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволені решти вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку та зазначає, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції виніс рішення на припущеннях, оскільки позивачкою не доведено, а судом не встановлено, що ОСОБА_4 має будь-який інший мінливий дохід, крім того, який він отримує у зв'язку із доглядом за інвалідом 2 групи. Тому, апелянт просить суд рішення Полонського районного суду від 30.11.2017 року скасувати та ухвалити нове, яким визначити розмір аліментів у сумі 500 грн.

Апелянт ОСОБА_4 та позивачка ОСОБА_5 до суду не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належними чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до пунктів 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_6, яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не заперечує свого обов'язку утримувати дочку, однак погоджується сплачувати аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно з огляду на те, що він тимчасово не працює та здійснює догляд за інвалідом другої групи.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції враховував матеріальний стан сторін; витрати, що несе позивач на утримання дитини; той факт, що дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. І суд прийшов до вірного висновку, що відповідач зобов'язаний надавати позивачці кошти на утримання дитини в розмірі 1200 грн. щомісячно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.184 СК суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції вірно виходив із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач на даний час іншого доходу, крім того, що він отримує, здійснюючи догляд за інвалідом другої групи, немає, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_4 є особою працездатного віку, обставин, які б обмежували його право працювати, судом не встановлено, а відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Посилання відповідача у скарзі на те, що судом не враховано передбаченого Законом України «Про державний бюджет України» розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років, а також посилання на те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 лише у сумі 500 грн. щомісячно не заслуговують на увагу, оскільки ч. 2 ст. 182 СК передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено, що прожитковий мінімум, необхідний для нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року становить 1860 гривень.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції, відповідно до правил ст. 182 СК України, врахувавши обставини справи і матеріальне становище платника аліментів, прийшов до правильного висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1200 грн.

Крім того, як зазначено вище, відповідач є здоровою, працездатною особою, доказів того, що в нього на утриманні знаходяться інші непрацездатні особи, відсутні, він може працевлаштовуватись для отримання заробітної плати чи отримувати інші доходи внаслідок своєї трудової діяльності для забезпечення гармонійного розвитку та утримання дитини, а отже він спроможний та зобов'язаний утримувати малолітню дитину.

Апелянтом не надано суду жодних доказів, щодо його незадовільного стану здоров'я, непрацездатності, при цьому відповідач є повнолітньою особою, проживає у суспільстві та має певні витрати на себе, а отже повинен мати певний дохід. Доказів регулярного доходу чи отримання заробітку, офіційного працевлаштування апелянт не надав.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, забезпечує право неповнолітньої дочки на належне утримання від батьків, що гарантовано нормами СК України, відповідає принципам справедливості та розумності і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 січня 2018 року.

Суддя - доповідач (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) О.І. Талалай

(підпис) О.І.Ярмолюк

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

__________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції - Горщар А.Г. Справа № 22ц/792/189/18

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія: 50