КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року

справа 369/13276/17

провадження № 22-ц/824/2204/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В, Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - Державне підприємство «Чорнобильський спецкомбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2018 року у складі судді Ковальчук Л.М. в справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням термінів їх виплати,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, у якому просив стягнути з відповідача на його користь недоотриману заробітну плату за період з 01.03.2011 року по 13.11.2012 року в сумі 8 394,62 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 264 351,57 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 8 423,49 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Державного підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням термінів їх виплати відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при звільненні його з посади слюсаря-сантехніка відповідачем виплачена заробітна плата не в повному обсязі. Зазначає, що відповідач ухиляється від виконання припису державного інспектора праці від 05 квітня 2012 року, постанови Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року. Цією постановою встановлено, що його посадовий оклад з 01 березня 2011 року був невірно обчислений, що потягло невірну виплату заробітної плати. Недоотримана заробітна плата за період з 01 березня 2011 року по 13 листопада 2012 року становить 8 394,62 грн. У зв'язку з невиплатою позивачу заробітної плати, відповідач зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що за час роботи позивача у підприємстві йому було правильно нараховано та виплачено заробітну плату. Зазначає, що п.4.1.4 Галузевої угоди не застосовується для працівників підприємств зони відчуження у зв'язку із запровадженням збільшення між розрядних коефіцієнтів на 20 відсотків. Крім того, у приписі державного інспектора праці від 05 квітня 2012 року не зазначено, що при встановленні, нарахуванні, виплаті позивачу заробітної плати були допущенні порушення.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно наказу № 117 ос від 02 грудня 1999 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в ДП «Чорнобильсервіс» з 04.12.1999 року на посаду слюсар-сантехнік (а.с.95 т.1).

Згідно наказу № 585-ос від 18 вересня 2012 року ОСОБА_3 надано щорічну основну відпустку на 56 календарних днів з 19.09.2012 року по 13.11.2012 року з наступним звільненням за станом здоров'я відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України. Останній день відпустки 13.11.2012 року вважається датою звільнення (а.с.126 т.1).

При звільненні позивачу було виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати згідно зі ст. 44 КЗпП України; матеріальну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат відповідно до п. 4 додатку 9 до Колективного договору, як працівнику, який відпрацював на підприємствах МНС України більше 20 років, одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення згідно п.5 додатку 9 до Колективного договору.

13 листопада 2012 року ОСОБА_3 був звільнений за станом здоров'я на підставі вимог п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з медичним протипоказанням для роботи з особливо шкідливими умовами праці, в тому числі в зоні іонізуючого випромінювання (а.с.10-12 т.1).

В квітні 2017 року позивач звернувся до ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» з письмовою заявою, в якій просив здійснити перерахунок посадового окладу, недоотриманих премій, відпускних, лікарняних, починаючи з 2011 року (а.с.13-14 т.1).

11 травня 2014 року ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» надав відповідь за вих. № 213-1233, в якій вказано, що в частині перерахунку та виплати посадового окладу, премії, відпускних, лікарняних, починаючи з 2011 року на підставі Постанови Київського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 року та донарахування матеріальної допомоги на оздоровлення згідно колективного договору за 2012 рік, заява задоволенню не підлягає, оскільки при звільненні всі належні від підприємства кошти були виплачені (а.с.15 т.1).

Згідно довідки ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» за вих. № 213-166 від 25 січня 2018 року про розмір середньої заробітної плати, виданої ОСОБА_3, який працюваав в ДСП «ЧСК» на посаді слюсара-сантехніка 4 розряду, про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» та особового рахунку по заробітній платі позивача визначена його середня заробітна плата на дату звільнення - 13 листопада 13 листопада 2012 року. За вересень 2012 року: кількість годин, днів за графіком 150 годин/16 днів, фактично відпрацьовано 145 годин/15 днів, нарахована заробітна плата - 4275,91 грн. За жовтень 2012 року: кількість годин, днів за графіком 160 годин/17 днів; фактично відпрацьовано 0 годин/0 днів; нарахована заробітна плата 0 грн. Середня кількість годин за графіком: (150+160):2 =155 годин; середня кількість днів за графіком: (16+17):2 = 16,5 днів; кількість фактично відпрацьованих годин (145+0) = 145 годин; кількість фактично відпрацьованих днів (15+0)=15 днів. Середньогодинна заробітна плата складає 29 грн. 49 коп., нарахований дохід (4275,91 грн. + 0 грн.):145 відпрацьованих годин, середньогодинна заробітна плата без податків та платежів складає 24 грн. 01 коп. (24,49 грн. - 4,42 грн. (15 % ПДФО)-1,06 грн. (3,6% ЄСВ)). Середньоденна заробітна плата складає 285 грн. 06 коп., нарахований дохід (4275,91 грн. + 0 грн.): 15 відпрацьованих днів; середньоденна заробітна плата без податків та платежів складає 232 грн. 04 коп. (285,06 грн. - 42,76 грн. (15 % ПДФО)-10,26 грн. (3,6 % ЄСВ)). Середньомісячна заробітна плата складає 4703 грн. 49 коп.; середньоденна заробітна плата 285,06 грн. х середня кількість днів за графіком 16,5 днів; середньомісячна заробітна плата без податків та платежів складає 3828 грн. 64 коп. (4703,49 грн. - 705,52 грн. (15 % ПДФО)-169,33 грн. (3,6 % ЄСВ)) (а.с.146 т.1).

Згідно Акту перевірки № 10-04-039/14 за дотриманням законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 05 квітня 2012 року, державним інспектором праці Київської області Губським В.М. було проведено перевірку на Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильський спецкомбінат». За змістом акту в результаті перевірки встановлено, що підприємство перебуває в сфері дії Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки (дію угоди продовжено на 2011-2012 роки зі змінами, зареєстрованими у Мінпраці 05.09.2011року за №47). Пунктом 4.1.4. Галузевої угоди визначено, що мінімальний розмір тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду встановлюється на рівні не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної палати, а з грудня 2009 року 120% прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановлених законодавством. Перевіркою встановлено, що в порушення умов колективного договору та п. 4.1.4. Галузевої угоди, в період травень 2011 року - березень 2012 року формування тарифної сітки та схем посадових окладів працівників ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» провадилось на основі тарифної ставки робітника 1-го розряду, яка була установлена на рівні лише прожиткового мінімуму для працездатної особи травень-вересень 2011 року - 960 грн., з 01 жовтня 2011 року - 958 грн., з 01 грудня 2011 року - 1004 грн., з 01 січня 2012 року - 1073 грн. Вказаними діями порушено роботодавцем вимоги ст. 96, 97 КЗпП України та безпідставно занижено розміри заробітної плати працівників (а.с.49-53 т.1).

05 квітня 2012 року державний інспектор праці Губський В.М. за результатами перевірки вніс на ім'я генерального директора ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» припис № 10-04-039/14-14, згідно п. 1 якого приписав забезпечити дотримання вимог розділу 4 «Зобов'язання з питань оплати праці та захисту її виплати» Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки (продовженої на 2011-2012 роки), у т.ч. п. 4.1.4. Галузевої угоди щодо встановлення мінімального розміру тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду на рівні не менше 120 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, у строк до 5 травня 2012 року (а.с.47-48 т.1).

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року по справі 2а/2869/12/1070 за позовом ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» до Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області про скасування припису, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 травня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову було відмовлено (а.с.54-57, 58-60, 61-62 т.1).

Постановою Іванківського районного суду Київської області від 22 травня 2012 року по справі № 3-1059/2012 Генерального директора ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» ОСОБА_6 звільнено від адміністративної відповідальності за с.41 ч.1 КУпАП за відсутністю події та складу правопорушення, провадження по справі закрито (а.с.129 т.1).

Відповідно до листа Державної служби України з питань праці від 17.07.2017 року, що контроль виконання припису не здійснювався у зв'язку з прийняттям Галузевої угоди на 2012-2013 роки від 06 квітня 2012 року, укладеної між Державним агентством України з управління зоною відчуження та Атомпрофспілкою, оскільки посадові оклади працівників Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» залишилися на тому ж рівні, а умови оплати праці відповідали прийнятій галузевій угоді (а.с.127-128 т.1).

Згідно статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

За правилами частини першої статті 19 цього Кодексу контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали у порядку, визначеному цим колективним договором.

Відповідно до частини другої статті 97 цього Кодексу форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно частини третьої цієї статті конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Статтею 5 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про оплату праці» основою організації оплати праці є тарифна система, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Відповідно до п. 2.8 Генеральної угоди від 15.04.2008 року, укладеної між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об'єднаннями організацій роботодавців і підприємців та всеукраїнськими профспілками і профоб'єднаннями на 2008-2009 роки, на період до запровадження розміру мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи до 1 січня 2009 року встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду у виробничій сфері (за винятком бюджетних установ) у розмірі 120 відсотків мінімальної заробітної плати.

Передбачити у Законі України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» встановлення розміру мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи з 1 січня 2009 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатних осіб».

Після запровадження мінімальної заробітної плати в розмірі прожиткового мінімуму на працездатну особу мінімальний розмір тарифної ставки робітника 1 розряду (за винятком бюджетних установ) встановлювати вище за вартісну величину прожиткового мінімуму для працездатної особи, а конкретний розмір визначати у галузевих угодах з урахуванням мінімальних галузевих стандартів оплати праці працівників, умові праці, потреб працівника та витрат на утримання непрацездатних членів його сім'ї (а.с.115-116 т.1).

Згідно п. 4.1.4. Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки, мінімальний розмір тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду встановлюється на рівні не менше ніж 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, а з 1 грудня 2009 року - 120 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановлених законодавством (а.с.117-120 т.1).

09 листопада 2009 року між Стороною власників в особі Кабінету Міністрів України та Спільного представницького органу сторони роботодавців на національному рівні з однієї сторони та Стороною профспілок в особі Спільного представницького органу всеукраїнських профспілок та профспілкових об'єднань для ведення колективних переговорів та соціального діалогу на національному рівні з другої сторони укладено генеральну угоду про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні на 2010-2012 роки (а.с.121-122 т.1).

Пунктом 2.2. цієї генеральної угоди передбачено, що розмір заробітної плати некваліфікованого працівника небюджетної сфери за повністю виконану норму часу в нормальних умовах праці повинен перевищувати фактичний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розрахований спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі праці та соціальної політики за попередній місяць відповідно до законодавства.

Конкретний розмір мінімальних ставок (окладів) заробітної плати, міжпосадові, міжрозрядні співвідношення встановлюються в галузевих угодах і колективних договорах.

02 серпня 2011 року були прийняті зміни до Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки, згідно яких сторони домовились продовжити на 2011-2012 роки дію Галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки і внести до неї зміни, зокрема, доповнити у п. 4.1.1. перелік додатків додатком 22 «Коефіцієнти співвідношень мінімальних місячних посадових окладів (тарифних ставок) працівників підприємств, які виконують роботи в зоні відчуження (крім ЧАЕС), і мінімальним розміром тарифної ставки (окладу) робітника першого розряду» (а.с.123-124 т.1).

Пункт 4.1.4. Галузевої угоди щодо встановлення мінімального розміру тарифної ставки (посадового окладу ) робітника 1-го розряду на рівні не менше 120% законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для працездатної особи змін не зазнав.

З 01.03.2011 року позивачунараховувалася заробітна плата у відповідності до тимчасового штатного розпису згідно наказу ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» від 08.02.2011 № 01 «Про введення в дію тимчасового штатного розпису»та наказу про зарахування до спискового складу від 01.03.2011 року, часова тарифна ставка позивача становила 11,86 грн.

01.04.2011 року ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» прийняло наказ №45 про введення посадових окладів та ЧТС з 01.04.2011 року, яким введено нові посадові оклади, місячні та часові тарифні ставки, збільшені на коефіцієнт підвищення у розмірі 1,02019 (а.с.111 т.1).

З 01.05.2011 року позивачунараховувалася заробітна плата у відповідності до тимчасового штатного розпису, часова тарифна ставка позивача становила 13,99 грн. (а.с.113-114 т.1).

У відповідності до розрахункових листів, часова тарифна ставка позивача становила: з травня по вересень 2011 року - 13,99 грн., з жовтня по листопад 2011 року - 14,35 грн., у грудні 2011 року - 14,63 грн., з січня 2012 року по березень 2012 року - 15,57 грн., у квітні 2012 року - 15,88 грн., з травня 2012 по червень 2012 року - 16,67 грн., з липня 2012 року по вересень 2012 року - 16,79 грн., у жовтні 2012 року та у листопаді 2012 року - 17,03 грн.

Як пояснив представник відповідача коефіцієнт мінімального розміру тарифної ставки робітника першого розряду було збільшено, у такий спосіб фактично було враховано положення п. 4.1.4. галузевої угоди, оскільки в результаті збільшення міжкваліфікаційних співвідношень тарифні ставки працівників, в т.ч. позивача, фактично були збільшені на 20 відсотків.

Відповідно до роз'яснень Державного агентства з управління зоною відчуження від 25.10.2011 року №03-2000/06, оскільки генеральною угодою на 2010-2012 роки, норми якої не враховано у діючій галузевій угоді, відсутня норма про збільшення мінімальних тарифних ставок на 120 відсотків та з метою недопущення зменшення рівнів оплати праці на підприємствах зони відчуження, сторони прийняли рішення про збільшення коефіцієнтів у таблицях додатку 22 на 20 відсотків. Мінімальний розмір тарифних ставок (окладів) для працівників підприємств зони відчуження, наведені у додатку до Галузевої угоди, вже збільшені на 20 відсотків. Отже, норма пункту 4.1.4 Галузевої угоди на підприємствах зони відчуження, на які розповсюджується її дія, не повинна застосовуватися (а.с. 125 т.1).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підприємство не змінювало тарифну ставку позивача, вважаючи, що виконало вимоги п. 4.1.4. галузевої угоди шляхом збільшення на 20% міжкваліфікаційних співвідношень мінімальних місячних посадових окладів (тарифних ставок) і мінімального розміру тарифної ставки ( окладу ) робітника 1-го розряду.

Крім того, доводи позивача про те, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року по справі 2а/2869/12/1070, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 травня 2015 року встановлено, що акт та припис територіальної державної інспекції з питань праці винесено на законних підставах, не спростовують висновків суду що зі змісту акту перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці та припису державного інспектора праці від 05 квітня 2012 році вбачається, що перевірка проводилась вибірково, відповідні розрахунки посадових окладів конкретних працівників під час перевірки не здійснювались.

Формування та правильність встановлення працівникам годинно-тарифних ставок не були об'єктом дослідження при перевірці. Ні у акті перевірки, ні у приписі не зазначено, що при встановленні, нарахуванні, виплаті заробітної плати позивачу були допущені порушення. Згідно акту перевірки досліджувались: Галузева угода на 2009-2010 роки та на 2011-2012, додатки 3,5 до Галузевої угоди як до змін так і після змін, таблиці 1,2,3 додатку 22 Галузевої угоди після змін

Тобто, ні припис державного інспектора праці, ні судові рішення, на які посилається позивач, не містять висновку про те, що внаслідок недодержання п. 4.1.4 Галузевої угоди посадовий оклад позивача було занижено на 20% та відповідного обов'язку відповідача підвищити його на 20%.

За таких обставин, Держпраці і не порушувала провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 188-6 КУпАП, у зв'язку з невиконанням припису державного інспектора праці, а також не зверталась з відповідним адміністративним позовом до суду з вимогою про зобов'язання відповідача виконати вимоги припису державного інспектора праці і не здійснювала контроль за виконанням припису, посилаючись на прийняття Галузевої угоди на 2012-2013 роки від 06.04.2012 року, укладеної між Державним агентством України з управління зоною відчуження та Атомпрофспілкою, згідно якої посадові оклади працівників ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» залишилися на тому ж рівні, а умови оплати праці відповідали прийнятій Галузевій угоді.

З огляду на викладене, судова колегія цілком погоджується з обґрунтованим висновком суду про те, що доводи позивача про неповне проведення розрахунку при звільненні є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно, не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги, зокрема, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 264 351,57 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 8 423,49 грн.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, зокрема, про те, що судом не взято до уваги рішення Апеляційного суду Київської області від 07 листопада 2017 року по справі 22-ц/780/4950/17 про задоволення аналогічних позовних вимог, не спростовують висновки суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою для задоволення апеляційної скарги. Позовні вимоги по справі 22-ц/780/4950/17 стосувалися заробітної плати виходячи з встановленого посадового окладу, а вимоги ОСОБА_3 ґрунтуються не виплати йому заробітної плати виходячи з встановленої йому годинно-тарифної ставки.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді