Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2018 Справа №607/469/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про звільнення іпотечного майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

позивач публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України») звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі ТМВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області), Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області (далі ТРВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області), Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі ВПВРУ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області) про звільнення з-під арешту складського приміщення що за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування цих вимог зазначає, що дане майно належить ОСОБА_2 Останній передав його в іпотеку позивачу для забезпечення належного виконання обов'язків ОСОБА_1 за кредитним договором від 28 листопада 2007 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2010 року з позичальника була стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором. В подальшому банком було надано дозвіл ОСОБА_2 на самостійний продаж предмету іпотеки та погашення заборгованості. Однак цих дій здійснити неможливо у зв'язку з наявність арештів не це майно, накладених державними виконавцями. Позивач вважає, що у нього наявне переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок реалізації зазначеного майна, оскільки він є його іпотекодержателем.

У судове засідання представник позивача не з'явився, подавши заяву про розгляду справи за його відсутності у якій також просить позов задовольнити з мотивів, викладених у ньому.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання також не з'явились. Кожен із них подав заяву про розгляд справи за його відсутності у яких також зазначив, що проти задоволення позову не заперечує.

Державні виконавці ТМВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, ТРВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області та ВПВРУ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області в судове засідання не з'явились. Кожен із них подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає за необхідне зазначити таке:

відповідно до частини 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

28 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 147 (далі - кредитний договір).

Згідно цього правочину позивач надав, а ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 600'000 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 16 % річних та зобов'язався повернути кредит та відсотки за користування ним.

З метою забезпечення цих зобов'язань, 29 листопада 2007 року позивач та ОСОБА_2 (іпотекодавець) уклали договір іпотеки відповідно до якого останній передав банку в іпотеку належне йому складське приміщення з усіма його принадлежностями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 не виконав.

Усі вказані вище обставини в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають, оскільки встановлені таким, що набрало законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2010 року, ухваленим у цивільній справі № 2-10319/2010 за позовом відкритого акціонерного товариств «Державний ощадний банку України», в особі філії - Тернопільське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Цим же рішенням з ОСОБА_1 в користь позивача було стягнено заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 147 від 28 листопада 2007 року в розмірі 823'593,19 грн., шляхом звернення стягнення на належне на праві власності ОСОБА_2 та передане ним згідно нотаріально посвідченого 29 листопада 2007 року та зареєстрованого за № 7078 Іпотечного договору нерухоме майно: нежиле складське приміщення разом з усіма його принадлежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

07 грудня 2017 року кредитний комітет філії - Тернопільське областе управління АТ «Ощадбанк» вирішив надати згоду ОСОБА_2Є на добровільну реалізацію зазначеного вище предмета іпотеки за ціною не нижче 42'570 грн. Вказані факти підтверджуються витягом з протоколу № 119 з засідання даного кредитного комітету.

Однак виконати це рішення та реалізувати предмет іпотеки ОСОБА_2 не може, у в'язку з накладенням на нього арештів:

-30 травня 2011 року державним виконавцем ВДВС Тернопільського РУЮ у ВП № 23945414 (запис в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 11390737 від 15 липня 2011 року);

-23 жовтня 2017 року державним виконавцем ВПВРУ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Банахом В.Д. (запис в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 22960426 від 23 жовтня 2017 року);

-24 жовтня 2017 року державним виконавцем ТМВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Пуршегою І.В. (запис в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 22969569 від 24 жовтня 2017 року).

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Частинами 1 та 2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Як визначено частинами 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках відмінних тих, котрі передбачені ч. 4 ст. 59 цього закону, арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином обтяження накладене згідно договору іпотеки від 29 листопада 2007 року на майно, що у АДРЕСА_1 має вищий пріоритет над іншими, оскільки зареєстровано раніше він них, а саме: 29 листопада 2007 року о 17:55:44 год. за № 6131937 та позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок його реалізації.

Однак втілити в життя таке своє право він не може, у зв'язку з наявністю інших обтяжень.

Таким чином суд вважає, що має місце порушене право позивача, котре слід захистити шляхом звільнення вказаного іпотечного майна з під-арештів, накладених згідно вказаних вище постанов державних виконавців.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 82, 206, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

позов задовольнити.

Звільнити нежитлове приміщення, складське приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з-під арештів, які накладені:

-30 травня 2011 року постановою державного виконавця ВДВС Тернопільського РУЮ Окунським Олександром Олександровичем про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 23945414 (запис в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 11390737 від 15 липня 2011 року);

-23 жовтня 2017 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління держаної виконавчої служи Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Банаха Володимира Дмитровича (запис в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 22960426 від 23 жовтня 2017 року);

-24 жовтня 2017 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Пуршегою Іриною Василівною (запис в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 22969569 від 24 жовтня 2017 року).

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, в користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» 1'762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. судового збору, в рівних частках.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному пунктом 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СуддяЛ. М. Сливка