Провадження № 22ц/790/108/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого - судді Бровченко І.О.,

суддів колегії Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 березня 2017 року у справі № 642/7663/13-ц (суддя Скляренко С.О.) за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виділ в натурі майна із спільної часткової власності, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи: державний нотаріус Другої Харківської державної нотаріальної контори Вільховий Р.М., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гаража І.П., Харківська міська рада, про встановлення факту, визнання права власності, визнання договорів дарування недійсними, витребування майна із чужого володіння, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, в якому зазначили, що згідно із договором дарування частини домоволодіння від 10 липня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Гаражою І. П. (реєстровий №1730), їм на праві спільної часткової власності належить по 1/4 частині домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. 1/2 частина домоволодіння належить на праві спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_3, який у встановлені законом строки прийняв спадщину за заповітом у вигляді 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, не отримав свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Між сторонами склався фактичний порядок користування домоволодінням, згідно з яким позивачі користуються житловим будинком літ. «А-1» (житлова площа 34,4 м.), а у користуванні відповідача знаходиться житловий будинок «К-1» (житлова площа 17,9) та надвірні будівлі: льох літ. «Б», сарай літ. «З», гараж літ. «М». У звязку з цим позивачі прохали: виділити ОСОБА_4 належну їй частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в натурі у вигляді приміщень 1-1, 1-3, 1-4, що знаходяться у житловому будинку «А-1»; виділити ОСОБА_5 належну йому частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в натурі у вигляді приміщень 1-2, 1-5, 1-6, 1-7, що знаходяться у житловому будинку «А-1».; присвоїти домоволодінню «А-1» окрему адресу: АДРЕСА_2.

В ході судового розгляду позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 неодноразово уточнювалися, та остаточно вони прохали: виділити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до висновку судової технічної експертизи від 17 грудня 2014 року № 9688/13573 за варіантом №1 в домоволодінні АДРЕСА_1 1/2 частину: будинок літ. А-1, з прибудовою а-2; надвірні споруди: гараж «М», сарай - «З», вбиральня «И», льох «Б», вигрібна яма №4, що буде складати 51/100 частин, а також виділити в їх користування земельну ділянку розміром 458,5 кв.м, в тому числі: земельну ділянку 439,5 кв.м. та земельної ділянки загального користування між співвласниками площею 19, 0 кв.м.

У березні 2015 року відповідачем був поданий зустрічний позов, в обґрунтування кого він зазначив, що 06 жовтня 1951 року його батьки - ОСОБА_10 та ОСОБА_6 уклали шлюб. 24 листопада 1951 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої міської державної нотаріальної контори, придбали у спільну часткову власність домоволодіння АДРЕСА_1, яке складалось з таких будівель: будинку деревяного, мазаного, критого толем на три кімнати, кухні і галереї. Під час спільного проживання за спільні кошти будинок було перебудовано. Крім того, на території домоволодіння було побудовано новий будинок літ. К-1, цегла, льох, вбиральня, лазня, гараж, огорожа, зливна яма та інш., тобто зявився новий обєкт нерухомого майна, який є спільною сумісною власністю батьків. Тобто, кожному приходиться по 1/2 частині деревяного житлового будинку, літ «А-1», який складався з трьох кімнат, кухні та галереї, 1/2 частині житлового будинку з прибудовами літ. «К-1». За життя ОСОБА_10 не встиг оформити правові документи на належне йому майно, тому виникла необхідність звернення до суду з даним позовом для встановлення того, що ? частина деревяного житлового будинку, літ «А-1», який складався з трьох кімнат, кухні та галереї, і 1/2 частина житлового будинку з прибудовами літ. «К-1», належали його батькові та в наступному після його смерті, за заповітом, який було складено на користь ОСОБА_3, перейшла до позивача за зустрічним позовом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, 23 червня 2004 року залишивши заповіт на імя сина ОСОБА_3. Спадщину він прийняв шляхом подачі заяв 17 грудня 2004 року до Другої державної нотаріальної контори м. Харкова, однак свідоцтво про прийняття спадщини отримати не зміг, оскільки домова книга знаходилась після смерті батька у сестри ОСОБА_7, яка її не надавала, оскільки мала намір переоформити домоволодіння на своє імя. ОСОБА_7 від імені матері подала заяву до Ленінського РВК про отримання дозволу на право власності на перебудовані та знов збудовані споруди на території спірного домоволодіння. Виконком видав рішення № 666 від 02 жовтня 2007 року, на підставі якого ХМБТІ повинно було видати свідоцтво про право власності. Але ХМБТІ, враховуючи те, що ОСОБА_6 належить тільки 1/2 частина домоволодіння по АДРЕСА_1 і є ще один власник, надало розяснення ОСОБА_6, що видача правовстановлюючого документу на нові споруди та домоволодіння можливе тільки з узгодженням всіх співвласників для перерозподілу часток, в іншому випадку всі питання можуть вирішуватись тільки у судовому порядку. Однак ОСОБА_7 та ОСОБА_6 уклали між собою договір дарування 1/2 частини будинку та новостворених будівель за відсутністю правовстановлюючих документів на них. Посвідчуючи вказаний договір дарування 25 листопада 2009 року зазначено, що домоволодіння належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24 листопада 1951 року, але за вказаним договором ОСОБА_6 придбала у власність тільки 1/2 частину деревяного житлового будинку, який складався з трьох кімнат, кухні та галереї, а подарувала житловий будинок з прибудовами літ «К-1» і 1/2 житлового будинку літ. «А-1». ОСОБА_6 подарувала те майно, яке було побудоване під час шлюбу, тобто 1/2 частина належала померлому ОСОБА_10, і ОСОБА_6 не мала права розпоряджатися тим майном, яке їй не належало. ОСОБА_3 вважає, що договір дарування вчинений із суттєвими порушеннями вимог закону та є недійсним. На новостворені споруди не отримано свідоцтво про право власності, це майно мало статус майна подружжя і розпоряджатися могли тільки ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за взаємною згодою, а у разі смерті їх спадкоємці. ОСОБА_3 про факт звернення до Ленінського РВК, укладення договорів дарування між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а потім укладення договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Гаража І.П. від 10 липня 2012 року між ОСОБА_7 та її дітьми ОСОБА_5 і ОСОБА_4, було невідомо. У звязку з цим ОСОБА_3 просить суд: встановити, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок, літ. «А-1», який складався з трьох кімнат, кухні та галереї, і житловий будинок з прибудовами літ. «К-1» є обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_6 та померлого ОСОБА_10, якому належала 1/2 частина деревяного житлового будинку, літ. «А-1», який складався з трьох кімнат, кухні та галереї, і ? житлового будинку з прибудовами літ. «К-1»; встановити, що домоволодіння, яке складається з ? житлового будинку літ. «А-1» та ? житлового будинку з прибудовами літ. «К-1» перейшло за заповітом до ОСОБА_3; визнати право власності на 1/2 житлового будинку літ. «А-1» та ? житлового будинку з прибудовами літ. «К-1» у порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_10; визнати договір дарування від 25 листопада 2009 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Вільховим Р.М. недійсним; визнати договір дарування від 10 липня 2012 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гаража Л.П.,- недійсним; витребувати майно із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_4

В ході судового розгляду позивачем за зустрічним позовом неодноразово уточнювалися зустрічні позовні вимоги, остаточно він прохав відповідно до вимог ст. ст. 328, 358, 364, 415 ЦК України провести розподіл спірного житлового будинку АДРЕСА_1 між співвласниками відповідно до запропонованого 2 варіанту судової будівельно-технічної, земельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи № 6978/10492/10493 від 26 жовтня 2016 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 березня 2017 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виділ в натурі майна із спільної часткової власності задоволено.

Виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до висновку судової технічної експертизи від 17 грудня 2014 року № 9688/13573 за варіантом №1 в домоволодінні АДРЕСА_1 1/2 частину: будинок літ. «А-1» площею 57,4 кв.м, з прибудовою «а-2» площею 9,2 кв.м; надвірні споруди: гараж «М», сарай «З», вбиральня «И», льох «Б», вигрібна яма №4, що буде складати 51/100 частин.

Виділено ОСОБА_3 відповідно до висновку судової технічної експертизи від 17 грудня 2014 року № 9688/13573 за варіантом №1 в домоволодінні АДРЕСА_1 1/2 частину: будинок літ. «К-1» площею 34,8 кв.м, тамбур «к» площею 3,5 кв.м, ганок «к1», лазня «Л», що буде складати 49/100 частин.

Земельну ділянку розміром 38,0 кв.м залишено в загальному користуванні між співвласниками ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Виділено в користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку розміром 458,5 кв.м, в тому числі: земельну ділянку 439,5 кв.м. та 1/2 частину земельної ділянки загального користування між співвласниками площею 19.0 кв.м.

Виділено в користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 458,5 кв.м, в тому числі: земельну ділянку 439,5 кв.м та 1/2 частину земельної ділянки загального користування між співвласниками площею 19.0 кв.м.

Межу розподілу визначено від точки А до точки Б вздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А-1» та прибудови літ «а2», далі від точки Б до точки В на 1,33 м, від точки В до точки Г на 1,33 м; від точки В до точки Д на 3.0 м від точки Д до точки Е на 30, 45 м, від точки Е до точки Ж на 9, 92 м, від точки Ж до точки З на 8, 6 м.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи: Державний нотаріус Другої Харківської державної нотаріальної контори Вільховий Р.М., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гаража І.П., Харківська міська рада, про встановлення факту, визнання права власності, визнання договорів дарування недійсними, витребування майна із чужого володіння відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове рішення яким задовольнити його позов та відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь під час розгляду справи, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 є рідними братом та сестрою.

Їх батьками ОСОБА_10 та ОСОБА_6 під час шлюбу 24 листопада 1951 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої міської державної нотаріальної контори, було придбано у власність домоволодіння АДРЕСА_3, яке складалось з таких будівель: будинку деревяного, мазаного, критого толем на три кімнати, кухні і галереї.

30 листопада 1951 року вказане домоволодіння було зареєстроване на праві забудови за ОСОБА_10 та ОСОБА_6 по 1/2 частині.

Під час спільного проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_6 будинок було перебудовано, у 1980 році на території домоволодіння побудовано новий будинок літ. К-1, цегла, льох, вбиральня, лазня, гараж, огорожа, зливна яма та інше.

Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Л.П. та зареєстрованого за №3388, 23 червня 2004 року ОСОБА_10 заповів на імя свого сина ОСОБА_3 належну йому частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних будівель та автомобіль ГАЗ-2410,1986 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 29 червня 2004 року.

Після смерті батька відповідач ОСОБА_3 спадщину прийняв шляхом подачі заяв 17 грудня 2004 року до Другої державної нотаріальної контори м. Харкова, про що свідчать лист №01/16/274 від 27 лютого 2013 року, №1018/01-16 від 20 травня 2013 року, однак не отримав свідоцтва про право власності в порядку спадкування, оскільки в нього були відсутні правовстановлюючі документи на майно померлого ОСОБА_10 та невстановлений факт на підтвердження місця відкриття спадщини.

17 серпня 2004 року ОСОБА_7 та 20 грудня 2004 року ОСОБА_14 також подали заяви до Другої державної нотаріальної контори м. Харкова про прийняття спадщини після смерті померлого ОСОБА_10

ОСОБА_6 17 грудня 2004 року подала до Другої державної нотаріальної контори м. Харкова заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті померлого чоловіка - ОСОБА_10 на користь сина ОСОБА_3

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2013 року було встановлено факт того, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, є АДРЕСА_1 (справа №638/9685/13).

02 жовтня 2007 року рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Харкові ради №666 було вирішено: оформити раніше побудований житловий будинок літ. «К-1» розм. 11,10 х 4,67м, гараж літ. «М» розм. 6,20 х 3,27м, сарай літ. «З» розм. 6,0 х 3,95м, лазню літ. «Л» розм.. 6,33 х 3,60м, прибудований коридор III розм.. 6,97 х 1,73м у домоволодінні АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_6

06 жовтня 2009 року рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Харкові ради №492 було вирішено: зберегти та оформити раніше переобладнані приміщення: 1-2 під кухню площею 10,4 кв.м, 1-3 (частину) під житлову кімнату площ. 4,5 кв.м, 1-7 під санвузол площ. 2,8 кв.м. у домоволодінні АДРЕСА_1, на імя ОСОБА_6 (а.с. 69 інвентаризаційної справи №2567).

25 листопада 2009 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Вільховим Р.М. та зареєстрований за №4-341, згідно умов якого ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_7 прийняла у дар 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Зазначено, що на вказаній земельній ділянці знаходяться: житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», цегла, житловою площею 34,4 кв.м, загальною площею 66,6 кв.м, житловий будинок з прибудовами літ. «К-І», цегла, житловою площею 17,9 кв.м, загальною площею 38,3 кв.м, льох літ. «Б», сарай літ. «З», вбиральня літ. «И», лазня літ. «Л», гараж літ. «М», огорожа №1-3, зл. яма №4.

Вказана 1/2 частина домоволодіння належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24 листопада 1951 року державним нотаріусом Першої Харківської Міської державної нотаріальної контори Савіковою Н.Г., за реєстровим №48102/І, зареєстрованого в Харківській міській інвентаризаційній конторі 30 листопада 1951 року, записаний в реєстровій кадастровій книзі під №2567г.26.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11 грудня 2009 року, власником 1/2 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності на підставі вказаного вище договору є ОСОБА_7

10 липня 2012 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 уклали договір дарування 1/2 частки домоволодіння посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаражою І.П. та зареєстрований за №1730, згідно умов якого ОСОБА_7 безоплатно передала ? частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прийняли у дар в рівних частках кожний по ? частині вказаного домоволодіння. Зазначено, що на земельній ділянці площею 917 кв.м розташовано житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», цегла, житловою площею 34,4 кв.м, загальною площею 66,6 кв.м, житловий будинок з прибудовами літ. «К-І», цегла, житловою площею 17,9 кв.м, загальною площею 38,3 кв.м, льох літ. «Б», сарай літ. «З», вбиральня літ. «И», лазня літ. «Л», гараж літ. «М», огорожа №1-3, зл. яма №4. Вказана 1/2 частина домоволодіння належить ОСОБА_7 на підставі договору дарування, посвідченого 25 листопада 2009 року державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Вільховим Р.М. та зареєстрованого за №4-341.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27 серпня 2012 року, власником 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності на підставі вказаного вище договору є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (по 1/4 частині кожен).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України).

Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183).

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

У зв'язку з наявною необхідністю та для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, за клопотанням представника позивачів за первісним позовом 31 липня 2014 року судом була призначена судова будівельно-технічна експертиза. На вирішення експертам були поставлені питання щодо можливості виділення в натурі на ідеальну частку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спільну власність житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами, а саме : приміщення 1-1, площею 12.6 к.в.м, 1-2, площею 10,4 кв.м, 1-3, площею 8, 8 кв.м, 1-4, площею 6, 2 кв.м, 1-5, площею 19,4 кв.м, 1-6, площею 6, 4 кв.м, 1-7, площею 2, 8 кв.м., а також льох «Б» у домоволодінні АДРЕСА_1.

Згідно висновку № 9688/13573 від 17 грудня 2014 року судової будівельно-технічної експертизи, наданого судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, на підставі результатів проведеного обстеження, виходячи з розташування і розмірів житлових будинків, їх конструктивних елементів, фізичного зносу експертом було запропоновано два варіанти виділу домоволодіння з відступом від ідеальних часток співвласників без проведення переобладнань приміщень житлових будинків для приведення їх до вимог діючих будівельних норм.

Згідно 1-го варіанту висновку № 9688/13573 від 17.12.2014 судової будівельно-технічної експертизи в домоволодінні АДРЕСА_1 І групі співвласників (позивачі за первісним позовом) можливо виділити: будинок літ. «А-1» з прибудовою літ «а-2»; надвірні споруди: гараж літ. «М», сарай літ. «З», вбиральня літ. «И», льох літ. «Б», вигрібна яма №4, що буде складати 51/100 частин, а ІІ співвласнику (ОСОБА_3.) - будинок літ. «К-1», тамбур літ. «к», ганок літ. «к1», лазня літ. «Л», що буде складати 49/100 частин. Земельну ділянку розміром площею 38,0 кв.м залишити в загальному користуванні між співвласниками ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Виділити в користування І групі співвласників земельну ділянку розміром 458,5 кв.м, в тому числі: земельну ділянку 439,5 кв.м та 1/2 частину земельної ділянки загального користування між співвласниками площею 19.0 кв.м, виділити в користування ІІ співвласнику земельну ділянку площею 458,5 кв.м, в тому числі: земельну ділянку 439,5 кв.м. та 1/2 частину земельної ділянки загального користування між співвласниками площею 19,0 кв.м. При цьому межа розподілу проходить від точки А до точки Б вздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А-1» та прибудови літ. «а2», далі від точки Б до точки В на 1,33 м, від точки В до точки Г на 1,33 м; від точки В до точки Д на 3.0 м від точки Д до точки Е на 30,45 м, від точки Е до точки Ж на 9,92 м, від точки Ж до точки З на 8,76 м.

Згідно 2-го варіанту висновку № 9688/13573 від 17 грудня 2014 року судової будівельно-технічної експертизи І групі співвласників можливо виділити: будинок літ. «К-1», тамбур літ. «к», ганок літ. «к1», лазня літ. «Л», що буде складати 49/100 частин, а ІІ співвласнику - будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «а-2»; надвірні споруди: гараж «М», сарай літ. «З», вбиральня літ. «И», льох літ. «Б», вигрібна яма №4, що буде складати 51/100 частин.

За клопотанням відповідача ОСОБА_3 для усунення суперечностей та неповноти була проведена додаткова судова будівельно-технічної експертиза.

Згідно висновку № 6978/10492/10493 від 26 жовтня 2016 року додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи, наданого судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, запропоновано 4 варіанти поділу житлового будинку з надвірними будівлями без проведення переобладнань в приміщеннях житлових будинків для проведення їх до вимог діючих будівельних норм.

Згідно 1-го варіанту висновку № 6978/10492/10493 від 26 жовтня 2016 року судової будівельно-технічної експертизи І групі співвласників (ОСОБА_4, ОСОБА_5.) можливо виділити: будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «а-2»; надвірні споруди: гараж літ. «М», сарай літ. «З», вбиральня літ. «И», льох літ. «Б», вигрібна яма №4, 1/2 частина воріт №1, паркан №2, 1/2 частина паркану №3, що буде складати 55/100 частин, а ІІ співвласнику (ОСОБА_3.) - будинок літ. «К-1», тамбур «к», ганок «к1», лазня «Л», 1/2 частину воріт №1, 1/2 частину паркану №3 , що буде складати 45/100 частин.

Згідно 2-го варіанту висновку № 6978/10492/10493 від 26 жовтня 2016 року судової будівельно-технічної експертизи І групі співвласників можливо виділити: будинок літ. «К-1», тамбур літ. «к», ганок літ. «к1», лазня літ. «Л», 1/2 частину воріт №1, 1/2 частину паркану №3, що буде складати 45/100 частин, а ІІ співвласнику - будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «а-2»; надвірні споруди: гараж літ. «М», сарай літ. «З», вбиральня літ. «И», льох літ. «Б», вигрібна яма №4, 1/2 частина воріт №1, паркан №2, 1/2 частина паркану №3, що буде складати 55/100 частин.

Згідно 3-го варіанту висновку № 6978/10492/10493 від 26 жовтня 2016 року судової будівельно-технічної експертизи І групі співвласників можливо виділити: будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «а-2»; надвірні споруди: сарай літ. «З», вбиральня літ. «И», льох літ. «Б», вигрібна яма №4, 1/2 частина воріт №1, паркан №2, 1/2 частина паркану №3, що буде складати 50/100 частин, а ІІ співвласнику - будинок літ. «К-1», тамбур літ «к», ганок літ. «к1», лазня літ. «Л», гараж літ.«М», 1/2 частину воріт №1, 1/2 частину паркану №3 , що буде складати 50/100 частин.

Згідно 4-го варіанту висновку № 6978/10492/10493 від 26 жовтня 2016 року судової будівельно-технічної експертизи І групі співвласників можливо виділити: будинок літ. «К-1», тамбур літ. «к», ганок літ. «к1», лазня літ. «Л», гараж літ. «М», 1/2 частину воріт №1, 1/2 частину паркану №3 , що буде складати 50/100 частин, а ІІ співвласнику - будинок літ. «А-1» з прибудовою літ. «а-2»; надвірні споруди: сарай літ. «З», вбиральня «И», льох «Б», вигрібна яма №4, 1/2 частина воріт №1, паркан №2, 1/2 частина паркану №3, що буде складати 50/100 частин.

При цьому надані 2 варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою. Згідно 1-го (до 1, 2 варіантів поділу будинковолодіння) пропонується в загальне користування співвласників виділити земельну ділянку площею 38 кв.м., в користування І групі співвласників виділити земельну ділянку площею 458,5кв.м, в тому числі: 1/2 частину земельної ділянки загального користування між співвласниками площею 19 кв.м., земельну ділянку площею 439,5 кв.м., II співвласнику виділити земельну ділянку площею 458, 5кв.м, в тому числі: 1/2 частину земельної ділянки загального користування між співвласниками площею 19 кв.м, земельну ділянку площею 439,5 кв.м. Опис меж по запропонованому варіанту: межа розподілу проходить від т. А до т. Б вздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А-1» та прибудови літ. «а2», далі від т. Б до т. В на 1,33м; від т. В до т. Г. на 1,33м; від т. В і т. Д на 3.0м; від т. Д до т. Е на 30, 45м; від т. Е до т. Ж на 9,92м; від т. Ж до т. З на 8,76м. Згідно 2-го (до 3,4 варіантів поділу будинковолодіння) пропонується в загальне користування співвласників виділити І групі співвласників виділити земельну ділянку площею 458,5кв.м., в тому числі: 1/2 частину земельної ділянки загального користування між співвласниками площею 19 кв.м земельну ділянку площею 439,5 кв.м, а II співвласнику виділити земельну ділянку площею 458,5кв.м, в тому числі: 1/2 частину земельної ділянки загального користування між співвласниками площею 19 кв.м, земельну ділянку площею 439,5 кв.м. Опис меж по запропонованому варіанту: межа розподілу проходить від т. А до т. Б вздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А-1» та прибудови літ. «а2», далі від т. Б до т. В на 1,33м; від т. В до т. Г. на 1,33м; від т. В о т. Д на 3,0м; від т. Д до т. Е на 32, 5м; від т. Е до т. Ж на 9,92м; від т. Ж до т. З на 6,71м.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції, виходив з того, що найдоцільнішим буде поділ майна в натурі між сторонами за варіантом № 1 запропонованим експертом у висновку від 17 грудня 2014 року № 9688/13573.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог з підстав, викладених у рішенні суду.

Суд першої інстанції, обравши для розподілу спірного домоволодіння перший варіант експертизи від 17 грудня 2014 року не навів жодних мотивів, чому саме цей варіант поділу обрано, як найбільш оптимальний.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції обрав більш доцільний, на його думку, варіант поділу спірного домоволодіння, збільшив з урахуванням інтересів позивачів, їх ідеальну частку у спірному домоволодінні до 51/100 частин, визначивши відповідачеві у цьому домоволодінні ідеальну частку 49/100%, чим фактично вийшов за межі позовних вимог.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Обмежуючи право відповідача та приймаючи до уваги при цьому інтереси позивача, суд залишив поза увагою те, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 9688/13573 від 17 грудня 2014 року вбачається, що експертом були запропоновані варіанти поділу з відступом від ідеальних часток, компенсація за відступ від часток не розраховувалась та судом першої інстанції не встановлювалась.

Крім того, судом першої інстанції не враховано фактичне користування ОСОБА_3 спірним домоволодінням та земельною ділянкою, що вбачається з висновків проведених експертиз, акту обстеження від 24 грудня 2015 року та на чому наполягав ОСОБА_3 в обгрунтування своїх позовних вимог.

Належних та допустимих доказів підтверджуючих, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично користуються житловим будинком літ. «А-1» матеріали справи не містять.

Апеляційний суд вважає, що обраний судом першої інстанції варіант поділу домоволодіння є несправедливим, нерозумним та неприйнятним оскільки за цим варіантом відбувається зміна ідеальних часток без їх компенсації та врахуванням фактичного користування ОСОБА_3 домоволодінням.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що сторони по справі є учасниками спільної часткової власності на спірне домоволодіння, можливість поділу домоволодіння без відхиленням від ідеальних часток та без проведення переобладнань приміщень житлових будинків, що підтверджується висновком експертизи, а також фактичне користування домоволодінням, апеляційний суд вважає за можливе обрати саме 4 варіант поділу запропонований експертом у висновку № 6978/10492/10493 від 26 жовтня 2016 року.

Рішення суду про виділ в натурі майна із спільної часткової власності підлягає зміні, а позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 та зустрічні вимоги ОСОБА_3 частковому задоволенню.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 березня 2017 року змінити.

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виділ в натурі майна із спільної часткової власності та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи: державний нотаріус Другої Харківської державної нотаріальної контори Вільховий Р.М., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гаража І.П., Харківська міська рада, про встановлення факту, визнання права власності, визнання договорів дарування недійсними, витребування майна із чужого володіння задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи № 6978/10492/10493 від 26 жовтня 2016 року за варіантом № 4 в домоволодінні АДРЕСА_1 ? частину приміщень і будівель, а саме: житловий будинок літ. «К-1», по надвірним спорудам тамбур літ. «к», ганок літ «к1», лазню літ. «Л», гараж літ. «М», ? ворот № 1, ? паркану № 3.

Виділити ОСОБА_3 відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної, земельно-технічної та будівельно-оціночної експертизи № 6978/10492/10493 від 26 жовтня 2016 року за варіантом № 4 в домоволодінні АДРЕСА_1 ? частину приміщень і будівель, а саме: житловий будинок літ. «А-1» та прибудову літ «а2», загальною площею 66, 6 кв.м., сарай літ. «З», вбиральню літ «И», льох літ. «Б», вигрібну яму № 4, ? ворот № 1, паркан № 2, ? паркану № 3.

Земельну ділянку площею 38 кв.м залишити в загальному користуванні між співвласниками ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Виділити в користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку площею 439, 5 кв.м та ? частину земельної ділянки загального користування між співвласниками площею 19 кв.м.

Виділити в користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 439, 5 кв.м та ? частину земельної ділянки загального користування між співвласниками площею 19 кв.м.

Межа розподілу проходить від т. А до т. Б вздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ «А-1» та прибудови літ. «а2», далі від т. Б до т. В на 1, 33 м; від т. В до т. Г на 1, 33 м; від т. В до т. Д на 3, 0м; від т. Д до т. Е на 32, 5 м; від т. Е до т. Ж на 9, 92м; від т. Ж до т. З на 6, 71м.

Повне судове рішення буде складено 15 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді -

Повний текст судового рішення складено 12 січня 2018 року.