Постанова

Іменем України

15 березня 2018 року

м. Київ

справа № 638/3029/15-ц

провадження № 61-5450св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

КарпенкоС. О.,

ОлійникА. С.,

УсикаГ. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року, у складі судді Грищенко І. О. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 5 вересня 2016 року, у складі колегії суддів: Кірсанової Л. І., Піддубного Р. М., Пилипчук Н. П.,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за попереднім договором.

Вимоги за позовом мотивовані тим, що 18 квітня 2012 року між ним та ОСОБА_6 був укладений попередній договір, за умовами якого сторони взяли на себе зобов'язання у майбутньому, у строк до 17:00 год. 18 жовтня 2012 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_1, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, Циркунівська сільська рада. Згідно пункту 5 попереднього договору позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 78 тис. грн.

18 жовтня 2012 року між сторонами був укладений договір про внесення змін до попереднього договору, відповідно до якого договір купівлі-продажу повинен бути укладений до 17:00 год. 31 грудня 2013 року включно.

В обумовлений строк відповідач до нотаріуса не з'явився, договір купівлі-продажу не уклав, отримані грошові кошти не повернув, тому просив суд стягнути з позивача на свою користь за невиконання взятих на себе зобов'язань штрафні санкції в розмірі 156 тис. грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року, позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму штрафних санкцій у розмірі 156 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в обумовлений в попередньому договорі строк ОСОБА_6 до нотаріуса не з'явився для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, не повернув отримані кошти в якості передоплати, не уклав договір купівлі-продажу, виставляв на продаж земельну ділянку, яка була предметом попереднього договору, ухилився від доказування свої невинуватості.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 5 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що в обумовлений в договорі строк ОСОБА_6 не з'явився до нотаріуса для укладання договору купівлі - продажу, на момент розгляду справи судом не повернув отримані грошові кошти, не уклав договір купівлі-продажу та виставляв на продаж земельну ділянку. Крім того в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанцій відповідач ухилився від доказування свої невинуватості.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами прийнято до уваги виключно позицію позивача, який зазначав, що згідно пункту 5 попереднього договору передав грошові кошти в сумі 78 тис. грн відповідачу. Однак ним, відповідачем, фактично така сума не отримувалася.

Також, у попередньому договорі сторони визначили строк укладення основного договору купівлі-продажу з метою підготовки та оформлення всіх належних документів, необхідних для відчуження земельної ділянки. Однак через відсутність чітких строків щодо оформлення документів на земельну ділянку, державними органами виявилося неможливим оформити документи в обумовлені строки. Це виключає наявність вини з його сторони.

Крім того згідно статті 635 ЦК України в межах дії попереднього договору зацікавлена сторона повинна звернутися до іншої сторони із пропозицією укласти основний договір. У разі якщо такі дії не здійснюються, зобов'язання за попереднім договором припиняються. Оскільки позивач не звертався з відповідною пропозицією про укладення основного договору, попередній договір вважається припиненим без жодних наслідків для відповідача.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргоюОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 5 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за попереднім договором.

8 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справа призначена до судового розгляду.

29 січня 2018 року справу № 638/3029/15-ц та матеріали касаційного провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів відповідають.

Судами встановлено, що 18 квітня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладений попередній договір про укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченком О. В. та зареєстрований в реєстрі за № 863.

Згідно пунктів 1-6 попереднього договору сторони взяли на себе зобов'язання у майбутньому, у строк до 17:00 год. 18 жовтня 2012 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_1, площею 0,2072 га, для ведення особистого селянського господарства, за кадастровим НОМЕР_2, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, Циркунівська сільська рада. Даний договір купівлі-продажу повинен бути укладений у приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О. В. за адресою: АДРЕСА_1.

Загальна сума договору складає 80 тис. грн, що є еквівалентом сумі 10 тис. доларів США.

ОСОБА_4 передав під час підписання даного договору ОСОБА_6 гроші в сумі 78 тис. грн, що є еквівалентом сумі 9750 доларів США в рахунок оплати за цим договором, що підтверджується змістом пункту 5 договору.

ОСОБА_6 зобов'язався укласти договір купівлі-продажу у термін, місці та на умовах, встановлених вищезазначеним договором.

Відповідно до пункту 8 попереднього договору у випадку невиконання умов попереднього договору з вини ОСОБА_6, останній сплачує ОСОБА_4 156 тис. грн.

18 жовтня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладений договір про внесення змін до попереднього договору. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченком О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2460.

Вказаним договором внесені зміни до пункту 3 попереднього договору від 18 квітня 2012 року, згідно з якими вищезазначений договір купівлі-продажу повинен бути укладений до 17:00 год. 31 грудня 2013 року включно у приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Десятниченка О. В. за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частини 3 статті 10, частини 1 статті 11 та частин 1, 4 статті 60 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи) суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини 2 статті 59 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

За змістом частини 2 статті 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

З огляду на наведене виконання вимог закону щодо належного виконання зобов'язання та відсутність своєї вини зобов'язана довести особа, яка порушила зобов'язання. Така особа звільняється від відповідальності лише в тому випадку, якщо доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що в обумовлений в попередньому договорі строк ОСОБА_6 не з'явився до нотаріуса для укладання основного договору купівлі-продажу земельної ділянки, на момент розгляду справи судом не повернув отримані грошові кошти, не уклав договір купівлі - продажу, в газеті «Прем'єр» опублікував об'яву про терміновий продаж земельної ділянки, яка була предметом цього договору, у зв'язку з виїздом за кордон. Крім того відповідач не надав суду доказів, відповідно до яких даний договір не був укладений не з його вини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Доводи касаційної скарги що судами не прийнято до уваги те, що відповідач не отримував від позивача ніяких грошових коштів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно пункту п'ятого попереднього договору вбачається, що ОСОБА_4 видав ОСОБА_6 78 тис. грн. під час підписання вищевказаного договору. (а. с. 5).

Приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ДесятниченкомО. В., своїм свідоцтвом від 31 грудня 2013 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2694 посвідчено той факт, що громадянин ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 31 грудня 2013 року о 17 годині знаходився у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, його особу встановлено (а. с. 7).

На спростування доводів касаційної скарги щодо відсутності вини ОСОБА_6 в укладенні основного договору купівлі-продажу земельної ділянки колегія суддів зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено те, що в обумовлений в попередньому договорі строк ОСОБА_6 до нотаріуса для укладання договору купівлі-продажу не з'явився та не уклав такий договір, не повернув грошові кошти в сумі 78 тис. грн. та бажав відчужити вищезазначену земельну ділянку третім особам виставляючи її на продаж.

Доводи касаційної скарги про те, що оскільки позивач не звертався до відповідача з пропозицією про укладення основного договору, попередній договір вважається припиненим без жодних наслідків для відповідача не заслуговує на увагу та спростовується укладеним між сторонами договором про внесення змін до попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 квітня 2012 року, згідно з умовами якого вищезазначений правочин повинен укластися до 17:00 год. 31 грудня 2013 року включно у приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу ДесятниченкаО. В. за адресою: АДРЕСА_1. З пропозиціями про укладення договору до позивача не звернувся. Будь яких доказів на підтвердження поважності причин не укладення договору суду не надав. Відповідно до статті 614 ЦК України не довів, що вчинив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язань.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 5 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Карпенко

А.С. Олійник

Г.І. Усик