АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7709/16-ц 22-ц/774/532/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 212/7709/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Регіональний сервісний центр МВС України в Дніпропетровській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 листопада 2017 року, яке постановлено суддею Колочко О.В. в місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 10 листопада 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що з 29 липня 2006 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, під час якого вони придбали автомобіль марки «Форд Мондео», номерний знак НОМЕР_1, який ОСОБА_2, без згоди позивача, продала відповідачу ОСОБА_3 і отримані від угоди гроші присвоїла собі.

Позивач вважає, що на підставі ст. 69, 71 СК України він має право на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності з відповідачем ОСОБА_2 Вважає дії відповідача ОСОБА_2 незаконними, оскільки автомобіль був спільним майном подружжя, і був проданий без його згоди, і тому це є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 листопада 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема позивач зауважує на тому, що відповідач ОСОБА_2 без його згоди розпорядилась їх спільною сумісною власністю, а саме продала автомобіль марки «Форд Мондео» номерний знак НОМЕР_1, а отримані гроші від продажу автомобіля присвоїла собі, згоди на відчуження автомобіля він не надавав.

Зауважує, що при купівлі автомобіля він мав достатні статки, в той час як відповідач не працювала.

Крім того позивач вказує, що на підставі ст. 69, 71 СК України він має право на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності з відповідачем ОСОБА_2, автомобіль марки «Форд Мондео» номерний знак НОМЕР_1 був спільним майном подружжя, був проданий без його згоди, і тому це є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5А, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2006 року, який було розірвано 02 лютого 2017 року (а.с.10).

В період шлюбу на ім'я відповідача ОСОБА_7 був придбания автомобіль «Форд Мондео» номерний знак НОМЕР_1, який був зареєстрований за нею 13 серпня 2014 року Криворізьким ВРЕР (1204) (а.с. 64).

03.08.2016 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу «Форд Мондео», номерний знак НОМЕР_1, 1994 року випуску за 10 000 гривень, який був оформлений та підписаний сторонами в Сервісному центрі 1248 РСЦ МВС Дніпропетровської області № 1248/2016/001988 в присутності адміністратора ОСОБА_8., який перевірив відповідність інформації, внесеної до цього Договору документам, які надані Сторонами Договору (а.с. 64).

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що він є співвласником вказаного автомобіля, проте відповідачка ОСОБА_2 уклала спірний договір без його згоди як співвласника, а тому фактично не мала повноважень на його укладання.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що спосіб захисту, а саме - визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, обраний позивачем, є невірним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вимогами частин 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За нормами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

З аналізу вищенаведених норм закону слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину) якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним.

А тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, суд має виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 22.02.2017 в справі №6-17ц17, від 08.04.2015 у справі №6-7цс15.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх порушених прав. Належним способом, на думку колегії суддів, було б пред'явлення позову про стягнення компенсації частки вартості відчуженого майна.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач ОСОБА_2 без його згоди розпорядилась їх спільною сумісною власністю, а саме продала автомобіль марки «Форд Мондео» номерний знак НОМЕР_1, а отримані гроші від продажу автомобіля присвоїла собі, згоди на відчуження автомобіля він не надавав, оскільки вказані обставини не можуть бути підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля в розумінні частин 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. А посилання на те, що автомобіль був проданий відповідачу ОСОБА_3, який знав про те, що цей автомобіль є сумісною власністю позивача та відповідача по справі, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення рішення, та ст.ст. 12,81 ЦПК України, в редакції 2017 року, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги відповідача про те, що при купівлі автомобіля він мав достатні статки в той час як відповідач не працювала, оскільки предметом даного спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, а не підтвердження факту наявності грошових коштів у сторін підчас його набуття.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що на підставі ст. 69, 71 СК України він має право на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності з відповідачем ОСОБА_2, автомобіль марки «Форд Мондео» номерний знак НОМЕР_1 був спільним майном подружжя, був проданий без його згоди, і тому це є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, оскільки, за нормами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Крім того, при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, суд має виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Однак, в даній справі позовних вимог щодо поділу майна позивачем не заявлено.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: