АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року м. Київ

Справа № 22-ц/796/703/2018

Унікальний номер 761/22087/16-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Лапчевської О.Ф., Саліхова В.В.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 серпня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Притули Н.Г., по справі за позовом Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Телеканал «Інтер» про стягнення компенсації за порушення виключних майнових авторських прав, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» звернулася із позовом в інтересах ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3, збільшивши в подальшому позовні вимоги, зазначила, що Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» є організацією колективного управління та управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права, зокрема ОСОБА_1 (автор тексту музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1»), ОСОБА_2 (спадкоємець ОСОБА_5 - композитора музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_2»), ОСОБА_3 (спадкоємець ОСОБА_6 - автора тексту музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_2»).

24 серпня 2015 року представником в період з 20.30 год. до 21.35 год. було здійснено фіксацію публічного сповіщення ПрАТ «Телеканал «Інтер» належних до репертуару позивача творів.

Посилаючись на вищевказане та норми ст.ст. 16, 426, 433 ЦК України, ст.ст. 1, 15,32, 33, 45, 47-52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», представник позивачів просив стягнути з ПрАТ «Телеканал «Інтер» на свою користь в інтересах ОСОБА_1 - 32000 грн., ОСОБА_2 - 32000 грн., ОСОБА_3 - 32000 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав та 1920 грн. судового збору. (т.1 а.с.1-7, 157-159)

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, кожен окремо, підтримали заявлені в їх інтересах позовні вимоги, просили розглянути справу за їх відсутності. (т.1 а.с.115, 130, 141)

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 серпня 2017 року, з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року про виправлення описки, в задоволенні позовних вимог Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПрАТ «Телеканал «Інтер» про стягнення компенсації за порушеннявиключних майнових авторських прав відмовлено.(т.1 а.с.203, 206-211, 239-240)

В апеляційній скарзі позивачі посилалися на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права, просили рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог. На обґрунтування скарги зазначили, що суд не врахував обставин і доказів якими обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. (т.1 а.с.216-222)

Відповідач проти позову і апеляційної скарги заперечував із посиланням на те, що складений представником позивачів акт публічного сповіщення Творів від 24 серпня 2015 року та здійснений запис на DVD диск публічного сповіщення музичних творів в ефірі Телеканалу «Інтер» не є доказом порушення майнових авторських прав позивачів, оскільки право складання відповідного акту з фіксацією порушення вимог чинного законодавства у сфері інтелектуальної власності надано лише державному інспектору з питань інтелектуальної власності Державної служби інтелектуальної власності, який участі у складанні акту не приймав. Крім того, представником позивачів не надано доказів наявності у нього майнових прав на музичні твори «ІНФОРМАЦІЯ_1», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_4». (т.1 а.с.126-128 т.2 а.с.8-10, 83)

В судовому засіданні представники апелянтів - ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтримали скаргу і просили її задовольнити, представник відповідача адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені шляхом вручення повідомлень представнику позивачів про що у справі є докази. Представник ОСОБА_8 не заперечував факт належного сповіщення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. (т.2 а.с.23-24, 29-30, 87-88)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що 24 січня 2008 року між Державною організацією «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (Агентство) і ОСОБА_1 (Автор) був укладений договір № К33415/1-2003 на управління майновими авторськими правами Автора. (т.1 а.с.76-82)

За пунктом 2.1 цього Договору, Автор доручив Агентству здійснювати колективне управління виключними майновими авторськими правами на Твори (як на ті, що зареєстровані в Агентстві до підписання даного Договору, так і на ті, що будуть зареєстровані під час дії даного договору та передані в колективне управління згідно умов даного договору).

При цьому Автор доручає Агентству дозволяти або забороняти використання Творів, а також збирати, розподіляти та виплачувати авторську винагороду за їх використання способами передбаченими в п. 2 даного Договору (пункти 2.2, 2.3 цього Договору).

Відповідно до пункту 5.1 вищевказаного Договору, у випадку виявлення порушень авторських прав Автора на твори, переданих в колективне управління Агентства, останнє має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених авторських прав та здійснювати будь-які інші заходи для захисту прав Автора та реалізації своїх повноважень по управлінню майновими правами згідно даного Договору.

Відповідно до пункту 7.1 цього Договору, останній вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і діє протягом 5 (п'яти) років з дати його підписання. Даний Договір автоматично продовжиться на весь термін охорони авторських прав Автора на твори, зареєстровані в Агентстві, якщо за 90 (дев'яносто) календарних днів до закінчення п'ятирічного строку жодна зі Сторін не заявить у письмовій формі про своє бажання розірвати даний Договір.

26 березня 2015 року між Державною організацією «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (Агентство) і ОСОБА_3 (Спадкоємець авторського права на твори ОСОБА_6.) був укладений договір № 61488 на управління майновими авторськими правами Спадкоємця. (т.1 а.с.43-50)

За пунктом 2.1 цього Договору, Спадкоємець доручив Агентству здійснювати колективне управління майновими авторськими правами на Твори (як на ті, що зареєстровані в Агентстві до підписання даного Договору, так і на ті, що будуть зареєстровані під час дії даного договору).

При цьому Спадкоємець доручив Агентству дозволяти або забороняти використання Творів, а також збирати, розподіляти та виплачувати авторську винагороду за їх використання способами передбаченими в п. 3.1 даного Договору (пункт 2.2 цього Договору).

Агентство самостійно не здійснює комерційне використання прав, що передаються Спадкоємцем по даному Договору (пункт 2.5 Договору).

Відповідно до пункту 7.2 вищевказаного Договору, у випадку виявлення порушень авторських прав Спадкоємця на твори, переданих в колективне управління Агентства, останнє має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених авторських прав та здійснювати будь-які інші заходи для захисту прав Спадкоємця та реалізації своїх повноважень по управлінню майновими правами згідно даного Договору.

22 липня 2002 року і 27 квітня 2015 року між Державною організацією «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (Агентство) і ОСОБА_2 (Спадкоємець авторського права на твори ОСОБА_5.) були укладені договір №123/3 і договір № 12313 на управління майновими авторськими правами Спадкоємця. (т.1 а.с.61-68, 85)

За пунктом 2.1 останнього Договору, Спадкоємець доручив Агентству здійснювати колективне управління майновими авторськими правами на Твори (як на ті, що зареєстровані в Агентстві до підписання даного Договору, так і на ті, що будуть зареєстровані під час дії даного договору).

При цьому Спадкоємець доручив Агентству дозволяти або забороняти використання Творів, а також збирати, розподіляти та виплачувати авторську винагороду за їх використання способами передбаченими в п. 3.1 даного Договору (пункт 2.2 цього Договору).

Агентство самостійно не здійснює комерційне використання прав, що передаються Спадкоємцем по даному Договору (пункт 2.5 Договору).

Відповідно до пункту 7.2 вищевказаного Договору, у випадку виявлення порушень авторських прав Спадкоємця на твори, переданих в колективне управління Агентства, останнє має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених авторських прав та здійснювати будь-які інші заходи для захисту прав Спадкоємця та реалізації своїх повноважень по управлінню майновими правами згідно даного Договору.

ОСОБА_1 є автором тексту музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», ОСОБА_3 є спадкоємцем авторського права на твори ОСОБА_6, останній, зокрема, є автором тексту музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_2». ОСОБА_2 є спадкоємцем авторського права на твори ОСОБА_5, який автором музики (композитор) музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_2». (т.1 а.с.83, 86-87)

За приписами частини першої статті 52 Закону "Про авторське право і суміжні права" за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Згідно зі статтею 45 цього Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто; через свого повіреного; через організацію колективного управління.

У пункті "г" частини першої статті 49 Закону "Про авторське право і суміжні права" зазначено, що організації колективного управління повинні вчиняти від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень дії, передбачені чинним законодавством, необхідні для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів.

Разом з тим така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб'єктів авторського права (або) суміжних прав, а не своїх. Позивачем у таких випадках має бути суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав, за захистом інтересів якого звернулася організація.

У випадку якщо організація колективного управління звертається на захист прав фізичних осіб, такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства. Якщо ж вона звертається за захистом юридичних осіб, то залежно від суб'єктного складу спір розглядається в порядку господарського судочинства. При цьому не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

Оскільки за вищевказаними Договорами та позовній заяві поданій до районного суду Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» діяла від імені та в інтересах авторів музичних творів та їх спадкоємців: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, а останні є правовласниками авторських прав, що підтверджено наявними у справі доказами, колегія суддів визнала обґрунтованим висновок районного суду, що Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» має право звертатись до суду із вищезазначеними вимогами. Вказані встановлені судом обставини підтверджуються належно завіреними копіями договорів, документів які були надані до суду апеляційної інстанції та є в матеріалах справи.(т.2 а.с.34-82)

Частиною 2 ст. 54 Конституції Українипередбачено, що кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.

За змістом статей 435, 440, 441, 443 Цивільного кодексу України, статей 7, 15, 31-33 Закону України "Про авторське право і суміжні права": право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Відповідно до частини 1 ст. 13 вищевказаного Закону, у разі порушення спільного авторського права кожен співавтор може доводити своє право в судовому порядку.

Використання твору без дозволу суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за яке згідно з пунктом "г" частини другої статті 52 цього Закону передбачена можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Згідно з роз'ясненнями пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 року "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав.

У зв'язку з цим суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону № 3792-ХІІ); шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача.

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону № 3792-ХІІ при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).

При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні (пункт 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010).

Відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» від 21 грудня 1993 року № 3759-ХІІ (із змінами), кожна телерадіоорганізація-ліцензіат зобов'язана вести журнал обліку передач, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій).

У журналі обліку передач фіксуються: дата випуску, час початку і закінчення передачі; назва і тема передачі; прізвище авторів і ведучих передачі; мова передачі.

Журнал обліку передач зберігається телерадіоорганізацією протягом року з дня останнього запису в ньому.

Усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту.

У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку.

На обґрунтування доказу факту публічного сповіщення відповідачем музичних творів: «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» без дозволу (договору) з авторами творів, був наданий Акт і відеозапис виконаний працівником Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» 24 серпня 2015 року в період з 20.30 год. до 21.35 год.. Вказаний працівник мав, відповідно до наказу від 21 серпня 2015 року № Ф/102/15, фіксувати на матеріальні носії (аудіо та/або відео) факт публічного сповіщення Творів в прямому ефірі телеканалу «Інтер». (т.1 а.с.32-34 т.2 а.с.50-51)

Представник ПрАТ «Телеканал «Інтер» заперечував факт публічного сповіщення відповідачем музичних творів «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», а відтак й заперечував факт порушення відповідачем авторських прав позивачів. Крім того, зазначав, що позивачі та їх представник не зверталися до відповідача з будь-якими скаргами з приводу публічного сповіщення вищеназваних Творів та не надали доказів публічного сповіщення відповідачем Творів. (т.1 а.с.126-128 т.2 а.с.8-10, 83)

На пропозицію колегії суддів апеляційного суду, представниками позивачів та відповідача не надано доказів (оригіналу відеозапису телепередачі, який передавався в ефірі телеканалу). Доказів звернення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 або Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» до ПрАТ «Телеканал «Інтер» зі скаргою в порядку ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» до суду також не надано, тому колегія суддів відхилила доводи апелянтів про неправомірне незбереження і ненадання відповідачем журналу обліку передач та запису оспорюваної передачі.

Надані до суду вищевказані Акт і відеозапис від 24 серпня 2015 року не містять об'єктивних даних за наявності яких можливо було б зробити висновок про факт публічного сповіщення відповідачем Творів в прямому ефірі телеканалу «Інтер».

Цих обставин, а саме відсутності оригіналу відеозапису телепередачі, відсутність факту звернення представників позивача до відповідача з будь-якими скаргами щодо протиправного публічного сповіщення відповідачем музичних творів: «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» без дозволу (договору) з авторами творів, представники апелянта не заперечували і в суді апеляційної інстанції.

Інших доказів, які б свідчили про порушення авторських прав публічним сповіщенням відповідачем вищевказаних Творів до суду не дано і матеріали справи таких не містять.

За таких обставин рішення районного суду про відмову в задоволенні позовних вимог, колегія суддів визнала законним і обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 17 січня 2018 року.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Лапчевська

В.В.Саліхов