АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Савлук Т.В.
№22-ц/796/ 674/2018 Доповідач Кравець В.А.
Справа №2-54/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Махлай Л.Д., Лапчевської О.Ф.

за участю секретаря: Синявського Д.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» - Мухи Павла Валерійовича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року у справі за поданням головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві МакаренкаСергія Володимировича про встановлення тимчасового обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за кордон, зацікавлені особи: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», боржник ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року Головний державний виконавець Дніпровського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Макаренко С.В. звернувся в суд із поданням, в якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на ОСОБА_3 рішенням Дніпровського районного суду м. Києва.

У мотивування вимог посилався на те, що в ході виконавчого провадження боржник тривалий час ухиляється від виконання рішення, а на вимоги державного виконавця не реагує.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року у задоволенні подання - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник стягувача ТОВ «Вердикт Фінанс» - Муха П.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову про задоволення подання, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно посилався на недоведеність обставин, які зазначив державний виконавець у своєму поданні, що в повній мірі виключає легітимність ухвали суду.

Постановляючи ухвалу, суд порушив основний принцип судочинства - «право на справедливий суд», який закріплено у ст.14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права та який вимагає від держави дотримання наступних умов: гарантії доступу до суду та процесуальні гарантії щодо здійснення судового розгляду.

Крім того, з моменту ухвалення рішення Дніпровським районним судом м. Києва від 18.03.2011 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» суми заборгованості у розмірі 1 031 685 грн. 41 коп. , боржником не виконано рішення суду ні в примусовому ні в добровільному порядку протягом шести років.

Виконавчі листи пред'являлися до примусового виконання неодноразово у межах строків пред'явлення до виконання та кожного разу були повернуті без виконання у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення.

Суд не врахував розмір заборгованості ОСОБА_3

Вказує на те, що за відповіддю МВС України ГУ в м. Києві управління державної автомобільної інспекції ВРЕВ - 4 від 02.04.2012 року за №10/1319/9 (на №1055/7 від 23.03.2012р.) державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва було повідомлено про те, що у ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб марки Lexus, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер: НОМЕР_1.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд виходив з відсутності підстав та доказів, які вказували б на ухилення ОСОБА_3 від виконання рішення суду.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що 07.12.2011 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №2-54/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» суму заборгованості в розмірі 1 031 685 грн. 41 коп., 1700 грн. судового збору та 250 грн. витрат на інформаційно - технічне убезпечення розгляду справи, а всього 1 033 635,41 грн.

08 жовтня 2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Макаренко С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49008259 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-54/11, виданого 07.12.2011 року Дніпровським районним судом міста Києва.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За положенням п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п. 8 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов'язків.

В даному конкретному випадку, враховуючи фактичні обставини справи та зміст подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, зокрема, відсутність у поданні вказівки на дії ОСОБА_3, які свідчать про ухилення від виконання судового рішення, а також ураховуючи, що додані до подання матеріали виконавчого провадження, не підтверджують факту умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов'язань, що свідомо та умисно ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов'язань.

З доданих до подання матеріалах відсутні відомості про належне повідомлення боржника про здійснення виконавчого провадження.

Ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятої ухвали не впливають.

Керуючись статтями 367,368,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу представника стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» - Мухи Павла Валерійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2017року в справі залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді