Дата документу 22.12.2018 Справа № 333/3533/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1137/18 Головуючий у 1-й інстанції: Варнавська Л.О.
Є.У.№ 333/3533/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди. Зазначав, що 04 грудня 2017 року на вул. Броньовій в місті Запоріжжі з вини водія ОСОБА_6, який керував асенізаційною машиною, власником якої є ОСОБА_5, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний йому на праві власності автомобіль ВАЗ-2104 отримав вм'ятину з пошкодженням лакофарбового покриття та зламу замків на дверях та пошкодженням металу на передньому крилі. Водій ОСОБА_4 пообіцяв добровільно відшкодувати майнову шкоду, яку сторони оцінили в 5 000 грн. Посилаючись на те, що свою обіцянку винуватець ДТП не виконав, гроші не сплатив, просив суд стягнути з відповідачів по 2 500 грн. на відшкодування майнової шкоди і по 2 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2018 року позов залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження як факту заподіяння відповідачами шкоди його майну, так і розміру такої шкоди.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з'ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що суд безпідставно розглянув справу в порядку спрощеного провадження, порушив його право на участь у судовому засіданні, позбавив його можливості доводити свої вимоги у суді. Вважає, що доданими до позовної заяви фотознімками, звукозаписом його розмови з відповідачами підтверджується факт вини останніх у завданні шкоди його автомобілю.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачі не надавали.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки визначено ст. 1188 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Таким чином, законодавство пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоду з наявністю вини особи, яка цю шкоду завдала.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України така майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як зазначено у п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування шкоди, ОСОБА_3 на підтвердження факту завдання шкоди за участю відповідача, розміру завданої шкоди, а також факту, що відповідачі є завдавачами шкоди надав фотознімки, письмові пояснення ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також DVD- диск із записом розмови невідомих осіб.

Належних і допустимих доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_9 Правил дорожнього руху, які призвели до ушкодження майна позивача, розміру майнової і моральної шкоди позивач суду не надав.

На доданих до позовної заяви фотознімках зображені фрагменти автомобіля синього кольору (фото 0070, 0072), при цьому номерний знак автомобіля на жодному фото не зображений, а також три вантажних автомобілі, на одному з яких видно частину номерного знаку - НОМЕР_3 (фото 0081), фрагмент вулиці з житловим будинком, на воротах якого написана адреса «ул. Карпинского, 12», легковий автомобіль з номерним знаком НОМЕР_1 (фото 0082) та вантажний автомобіль з номерним знаком НОМЕР_2 (фото 0085), фрагмент автомобіля (фото 0086), вантажний автомобіль (фото 0087), фрагмент металевого паркану (фото VID_20180703_173402.3) та фотознімки пенсійного посвідчення ОСОБА_9 та водійського посвідчення ОСОБА_4, оголошення.

Вказані фотознімки, ні кожен окремо, ні в сукупності не дають підстави суду вважати, що автомобілю, належному позивачеві, була спричинена майнова шкода. Взагалі факт дорожньо-транспортної пригоди, якою позивач обґрунтовує свої вимоги, суду не доведено.

Досліджений аудіо запис, наданий позивачем, а також письмові пояснення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 також за своїм змістом не підтверджують факту порушення відповідачами Правил дорожнього руху, які призвели до ушкодження майна позивача.

Надавши оцінку всім доказам по справі у їх сукупності за правилами ст.89 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обгрунтовано висновку про недоведеність позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи, порушення права позивача на участь у судовому засіданні, є безпідставними.

За положенням ст.11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч.ч.4, 6 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Зважаючи на те, що спір, за вирішенням якого звернувся позивач, є незначної складності, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму, суд першої інстанції, керуючись принципом пропорційності, обгрунтовано відніс справу до малозначних і розглянув її в порядку спрощеного письмового провадження.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не отримував копії процесуальних документів із суду, не відповідають фактичним обставинам справи. Як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження від 25 липня 2018 року ОСОБА_3 отримав 18 вересня 2018 року (а.с.27)

Листом від 25 липня 2018 року судом роз'яснено ОСОБА_3 його право заявити клопотання про розгляд справи в загальному порядку (а.с.28). Вказаний лист вручено адресат 18 вересня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням (а.с.29).

Оскільки ніяких клопотань від позивача не надходило, суд першої інстанції обгрунтовано розглянув справи у письмовому провадженні без виклику сторін на підставі наявних у справі доказів.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2018 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: