АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах на в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Дніпрі ради, Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, при визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_2, діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи вимоги тим, що 01 жовтня 2013 року померла ОСОБА_6, його дружина та мати їх малолітнього сина, не залишивши після себе заповіту.

Зазначав, що на момент смерті ОСОБА_6, їй та відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належала квартира №153 у будинку №35 на ж/м Тополя-2 у м.Дніпропетровську, у 2013 році відповідачі подали до нотаріату заяви про прийняття ними спадщини, але до нотаріуса не зявляються, правовстановлюючих документів на квартиру нотаріусу не надають, чим перешкоджають йому та його сину оформити свої права на спадщину.

Вказував, що спадкодавцю ОСОБА_6 належало на праві власності 1/3 частина вказаної квартири, що становить 21,83 кв.м загальної площі, 12,4 кв.м житлової площі, та за життя спадкодавець мала у квартирі кімнату площею 7,8 кв.м, у якій вони мешкали з нею після укладення шлюбу, таким чином у квартирі відбувся фактичний поділ житлової площі ще до смерті спадкодавця.

Посилаючись на те, що він та його син є спадкоємцями першої черги, тобто кожному з них належить по 1/4 частині тієї частини квартири, яка належала спадкодавці по 5,458 кв.м загальної площі та по 3,1 кв.м житлової площі, а разом на них із сином припадає 10,92 кв.м загальної площі, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати право власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як сина спадкодавця, на загальну площу 5,458 кв.м включно з 3,1 кв.м житлової площі та ОСОБА_2, як чоловіка спадкодавця, на загальну площу 5,458 кв.м включно з 3,1 кв.м житлової площі у трикімнатній квартирі 153 будинку 35 на житловому масиві Тополя-2 в м.Дніпропетровську у межах зареєстрованого за спадкодавцем ОСОБА_6, яка померла 01 жовтня 2013 року, не залишивши заповіту, права спільної з відповідачами сумісної власності на зазначену квартиру, загальна площа якої складає 65,5 кв.м, житлова 37,2 кв.м та виділити малолітньому ОСОБА_3 та йому ОСОБА_2 в рахунок належної їм вищезазначеної спадщини в натурі у власність найменшу кімнату площею 7,8 кв.м в зазначеній квартирі без права користування сином і чоловіком спадкодавця балконом і лоджією загальною площею 2,9 кв.м, вихід на які пролягає через дві інші кімнати цієї самої квартири.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2017року в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, зазначає, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, а тому ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в частині відмови у визнанні права власності на спадкове майно не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з 11 червня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.36-37).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 24 липня 2000 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належить квартира №135 у будинку №35 на ж/м Тополя-2 у м.Дніпропетровську (а.с.42).

01 жовтня 2013 року ОСОБА_6 померла (а.с.66).

17 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з письмовими заявами від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_3 про прийняття спадщини, що відкрилася по смерті ОСОБА_7 (а.с.73-74).

Постановою державного нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 21 лютого 2015 року ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася по смерті його дружини ОСОБА_6, так як він не надав оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке є предметом спадкування (а.с.46).

Відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нотаріусу надано оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке є спадковою масою (а.с.71-72).

12 квітня 2014 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачу ОСОБА_2 передано заяву ОСОБА_4 про явку до нотаріуса для передання останньому оригіналу правовстановлюючого документу на транспортний засіб для оформлення спадщини, що відкрилася по смерті ОСОБА_6 (а.с.80).

29 квітня 2014 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 передано заяву ОСОБА_2 про явку до нотаріуса для передання останньому оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно для оформлення спадщини, що відкрилася по смерті ОСОБА_6 (а.с.82).

Правовстановлюючі документи на нерухоме майно, власником якого за життя була ОСОБА_6, знаходяться у її батьків, відповідачів по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а правовстановлюючий документ на автотранспортний засіб, власником якого за життя була ОСОБА_6, знаходиться у її чоловіка ОСОБА_2 (а.с.25).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що ні позивач, ні його малолітній син не є власниками того майна, на яке прохають суд визнати за ними право власності, а цивільним законодавством передбачено можливість подання позову про визнання права власності лише особі, яка є власником майна, якщо її право власності оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ними документів, які засвідчують їх право власності, позивач обрав невірний шлях для реалізації свого права на отримання у власність спадкового майна та зазначив, що відмова у задоволенні позовних вимог про визнання права власності не позбавляє позивача можливості звернутися до суду з позовом про захист його права на отримання у власність частини тієї спадщини, яка відкрилася по смерті ОСОБА_6, шляхом звернення до суду з позовом до відповідачів у способи, що передбачені п.п.3,5 ч.2 ст.16 ЦК України - про припинення ними дії, яка порушує його право та про примусове виконання ними свого обовязку в натурі, шляхом зобовязання відповідачів надати йому чи нотаріусу оригінали тих правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, які перебувають у володінні відповідачів для забезпечення можливості нотаріусу оформити та видати йому свідоцтва про право на ту частину спадщини, яка належить йому та його дитині по закону.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до абз.2 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку,

Матеріалами справи доведено факт відсутності між сторонами взаєморозуміння під час вирішення питання про оформлення своїх прав на спадкове майно.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1,3 та 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування, зокрема, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч.1 ст.1267 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено факт того, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належала кватира №135 у будинку №35 на ж/м Тополя-2 у м.Дніпропетровську.

Померла ОСОБА_6 була дружиною позивача ОСОБА_2 та матірю малолітнього ОСОБА_3, таким чином є доведеним факт наявності у позивача права на спадкування майна після смерті дружини.

Втім колегія суддів звертає увагу на те, що законодавчо не передбачено визнання права власності на спадкове майно саме у квадратних метрах та його виділення в натурі, та доводи апеляційної скарги цього факту не спростовують, а тому позов підлягає задоволенню частково та за позивачем і його малолітнім сином необхідно визнати право власності саме по 1/12 частині (1/3 : 4) спірної квартири.

Зясувавши обставини справи та надавши належну правову оцінку зібраним доказам, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні права власності на спадкове майно підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року в частині відмови у визнанні права власності на спадкове майно скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частину квартири №153 у будинку №35 на житловому масиві Тополі-2 в м.Дніпрі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 01 жовтня 2013 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/12 частину квартири №153 у будинку №35 на житловому масиві Тополі-2 в м.Дніпрі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 01 жовтня 2013 року.

В решті рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_8