ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенку Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» про стягнення ненарахованої та недоплаченої суми стипендії та інфляційних втрат,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ДВНЗ Національний гірничий університет про стягнення не нарахованої та недоплаченої суми стипендії та інфляційних втрат.

Позовні вимоги, з урахуванням уточнень, обґрунтовані тим, що позивач 01.09.2012р. був зарахований до складу студентів Національного гірничого університету, прийнятих на навчання за державним замовленням за денною формою навчання поза конкурсом. Позивача було зараховано до цього вищого навчального закладу на пільгових умовах, як дитину шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років. Факт наявності підземного стажу роботи його батька більше 15 років надав позивачу право на отримання з вересня 2012р. соціальної стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до статті 5 ЗУ Про підвищення престижності шахтарської праці. Але навчальний заклад, всупереч вимогам законодавства, на час навчання виплачував позивачу лише академічну стипендію за успішне навчання, значно меншу за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з університету на його користь ненараховану та невиплачену стипендію, враховуючи інфляційні втрати, за період з вересня 2012р. по грудень 2016р. у розмірі 17 851,60 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 12 499,65 грн..

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто на його користь з відповідача ненараховану та невиплачену стипендію, з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних, за період з вересня 2012р. по грудень 2016р. включно у розмірі 31 885 грн.44 коп., з яких недоплачена стипендія 17 851 грн.60 коп., 3 % річні 1 534грн.19коп. та інфляційні втрати в розмірі 12 499 грн.65 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з їх законності та обґрунтованості. При цьому, судом першої інстанції вказано, що строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки про порушення своїх прав він дізнався 19 травня 2017 року, отримавши довідку про виплачені йому стипендії.

В апеляційній скарзі Державний вищий навчальний заклад «Національний гірничий університет» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення із позовом до суду, а тому він не має права вимагати стягнення недоплаченої стипендії з урахуванням інфляційних втрат за період з вересня 2012 року по серпень 2014 року включно. При цьому, апелянт вказує, що ріщниця між фактично виплаченою стипендією та прожитковим мінімумом з урахуванням індексу інфляційних втрат за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2016 року становить 13 743,37 грн..

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач був студентом денної форми навчання факультету будівництва державного вищого навчального закладу «Національній гірничий університет».

Відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» і «Правил прийому до Національної гірничого університету у 2012 році» ОСОБА_1 було зараховано до університету поза конкурсом на пільгових умовах, як дитину шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років.

З вересня 2012 року по грудень 2016 року позивачу нараховувалась стипендія на загальних підставах та була нижчою за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх законності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, нормами ч. 3 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, можуть отримувати інші стипендії, призначені фізичними (юридичними) особами.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02 вересня 2008 року №345-V1 передбачено, що шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Аналогічний правовий висновок міститься Постанові Верховного Суду від 05 березня 2018 року (№61-1329св17)

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. ст. 22, 6 Конституції України, право на отримання соціальної стипендії в даному випадку, встановлене Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Враховуючи вказані норми закони та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права щодо недоплачених сум з довідки про доходи від 19 травня 2017 року. При цьому, будь-яких доказів на спростування даних обставин відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення недоплаченої стипендії за весь період.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаної справи, суд першої інстанції зясувавши в достатньо повному обсязі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Рішення як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального законів підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір поверненню не підлягає, так як скаргу залишено без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_2