Справа № 743/126/17 Провадження № 22-ц/795/56/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Вінгаль В. М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді: ВІНГАЛЬ В.М.,

суддів: ГУБАР В.С., КУЗЮРИ Л.В.,

при секретарі: Бивалькевич Т.В.

за участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Піщана (колишня Пісчана), 7А, в с. Глинянка Ріпкинського району Чернігівської області в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6, який помер 06 травня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Піщана (колишня Пісчана), 7А, в с. Глинянка Ріпкинського району Чернігівської області на підставі свідоцтва про право власності від 20.02.1989 року було зареєстровано за ОСОБА_7, яка померла 05 березня 2001 року.

ОСОБА_6 (брат позивача) прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, але не оформив своїх спадкових прав.

Позивач втратив свідоцтво про право власності від 20.02.1989 року, що підтверджується оголошенням в газеті «Життя полісся» №3 від 21 січня 2017 року.

Постановою приватного нотаріуса Ріпкинського районного нотаріального округу ОСОБА_8 за №52/02-31 від 31 січня 2017 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно на підставі ст.ст. 47,49 Закону України «Про нотаріат», що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок № 7А, з надвірними будівлями, що розташовані по вул. Піщана (колишня вулиця Пісчана) в с. Глинянка Ріпкинського району Чернігівської області.

З апеляційною скаргою звернулася ОСОБА_4, яка не брала участі у справі та просила:

- змінити рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2017 року про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані по вул. Піщана (колишня вулиця Пісчана) в с. Глинянка Ріпкинського району Чернігівської області;

- визначити частки у спільному майні спільно проживаючих однією сімєю між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який помер 06 травня 2016 року, у розмірі по 100% частин, та визнати за ОСОБА_4 право власності на 100% частину спільно нажитого нерухомого та рухомого майна, та визнати ОСОБА_4 спадкоємцем 4 черги за законом, та скасувати державну реєстрацію права на спадщину, яке незаконно зареєстровано за ОСОБА_2, номер запису 19339829 від 02.03.2017 року на житловий будинок з надвірними будівлями в с. Глинянка вул. Піщана, буд. 7А Ріпкинського району Чернігівської області;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір за розгляд справи в апеляційному суді.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що звернувшись до суду з даним позовом ОСОБА_2 не надав всіх доказів про фактичне коло спадкоємців, зокрема, проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 однією сімєю, приховав факт наявності правовстановлюючих документів та реєстрацію спірного домоволодіння за позивачем, чим порушив право ОСОБА_4 на отримання частки у майні, яке збудовано, нажите, придбане зі спадкодавцем ОСОБА_6, що передбачено ч.ч.1,2 ст.1279 ЦК України.

Заявниця вказує на те, що порушено її право на зміну черговості в одержанні права на спадкування відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України, яка протягом останніх пяти років постійно опікувалася, матеріально забезпечувала ОСОБА_2, який був людиною похилого віку, тяжко хворів та був безпорадним. ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_2 здійснила його похорони, а в подальшому здійснила два поминальні заходи.

ОСОБА_4 наголошує на тому, що відповідно до вимог ст.1264 ЦК України вона є спадкоємцем четвертої черги і вважається такою, що на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 1278, 1280 ЦК України має переважне право на виділ спадкового майна в натурі, а саме: предметів домашнього вжитку в розмірі частки, яка їй належить.

Як зазначає заявниця, майже за 16 років спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу була пробурена та здана в експлуатацію водяна свердловина, яка працює, замінені 8 металево-пластикових віконних рам, збудована нова літня кухня та сарай, прибудована нова літня кімната, веранда до будинку, постійно проводився поточний ремонт, про що суду першої інстанції не було відомо, а тому не взято до уваги.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_4, а рішення суду першої інстанції про визнання за ним права власності на житловий будинок залишити без змін, так як він є спадкоємцем другої черги.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст.1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам відповідає рішення суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який на підставі п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (1963 р.) успадкував спірне майно, яке належало його матері - ОСОБА_7, яка померла 05.03.2001 року, а тому відсутність правовстановлюючого документа на домоволодіння не позбавляє позивача права на спадщину.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_7 (а.с.20).

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є рідними братами (а.с.20,45).

ОСОБА_7 на праві власності належав житловий будинок з належними будівлями та спорудами по вул. Пісчана, 7А, в с. Глинянка Ріпкинського району Чернігівської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 20 лютого 1989 року (а.с.89).

05 березня 2001 року ОСОБА_7 померла (а.с.15).

Рішенням виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради №12 від 28 січня 2016 року назва вулиці Пісчана в с. Глинянка Ріпкинського району Чернігівської області змінена на вилицю Піщана (а.с.14).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Ріпкинської селищної ради №1279 від 31 травня 2016 року, на день смерті ОСОБА_7, яка померла 05.03.2001 року, і була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований син ОСОБА_6 (а.с.16).

06 травня 2016 року помер ОСОБА_6 (а.с.18).

31 травня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Ріпкинського районного нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_6 (а.с.38).

Приватним нотаріусом Ріпкинського районного нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_8 була заведена спадкова справа №175/2016 до майна ОСОБА_6, який помер 06.05.2016 року.

Постановою приватного нотаріуса Ріпкинського районного нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_8 від 31 січня 2017 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Глинянка Ріпкинського району Чернігівської області по вул. Піщана, буд.7а після смерті 06.05.2016 його брата ОСОБА_6 у звязку з тим, що відсутній документ, що підтверджує право власності на вище зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та право власності на вище зазначений житловий будинок з господарськими будівлями не зареєстровано згідно отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.12).

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2017 року, встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який помер 06 травня 2016 року однією сімєю без перебування у шлюбі між собою понад пять років з 01 січня 2004 року (дата набрання чинності Цивільним кодексом України) до 06 травня 2016 року (часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6І.) (а.с.115-116, 157).

Листом від 23.11.2017 року приватний нотаріус Ріпкинського районного нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_8, повідомив ОСОБА_4, про те, що 31.05.2016 року була заведена спадкова справа після смерті 06.05.2016 року ОСОБА_6

Спадщину за законом прийняв брат спадкодавця за другою чергою.

ОСОБА_4 є спадкоємцем за законом четвертої черги.

Відповідно надати ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину не є можливим.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ч. 1, 3 та 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1262 ЦПК України передбачено, що у другу чергу на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно із ст.1264 ЦК України особи, які проживали зі спадкоємцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, мають право на спадкування за законом у четверту чергу.

Згідно положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_6, в порядку передбаченому п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (редакції 1963 року) успадкував майно, яке належало його матері - ОСОБА_7, яка померла 05.03.2001 року.

ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги за законом до майна ОСОБА_6, який помер 06.05.2016 року.

За правилами черговості у спадкуванні, встановленими ст.1258 ЦК України, ОСОБА_4 не набула права на спадкування (при наявності спадкоємця другої черги за законом ОСОБА_2, який прийняв спадщину).

Не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_4 про порушення її права на зміну черговості в одержанні права на спадкування відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України.

Частиною 2 ст.1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умовами, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

ОСОБА_6 з 06.06.2014 року по 25.03.2015 року працював водієм в ДП «Ріпкирайагролісгосп», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.136-137).

06.05.2016 року ОСОБА_6 помер через хворобу, діагноз якої встановлено 22.03.2016 року КЛПЗ «Чернігівський обласний онкологічний диспансер» (а.с.134).

За таких обставин, ОСОБА_4 належним чином не доведено перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані, оскільки сам факт хвороби та похилий вік останнього не свідчить про ці обставини.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_6 потребував сторонньої допомоги.

Сам факт спільного і тривалого проживання одною сім'єю не є достатньою підставою для застосування ч.2 ст.1259 ЦК України.

До того ж, ОСОБА_4 не надала достатніх доказів про те, що вона має право і на частку у майні як особа, яка проживала однією сім»єю з померлим як чоловік і жінка.

Посилання ОСОБА_4 на те, що після смерті ОСОБА_2 вона здійснила його похорон, а в подальшому здійснила два поминальні заходи не є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_4 не позбавлена права звернутися до суду з позовом про відшкодування витрат на поховання, надавши при цьому належні і допустимі докази.

Статтею 1279 ЦК України передбачено, що спадкоємці, які протягом не менш як одного року до часу відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем однією сім'єю, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку в розмірі частки у спадщині, яка їм належить.

Спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення.

Належним чином не доведено посилання ОСОБА_9 про її переважне право на виділ спадкового майна в натурі, а саме: предметів домашнього вжитку в розмірі частки, яка їй належить та те, що майже за 16 років спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2І без реєстрації шлюбу була пробурена та здана в експлуатацію водяна свердловина, замінені 8 металево-пластикових віконних рам, збудована нова літня кухня та сарай, прибудована нова літня кімната, веранда до будинку, постійно проводився поточний ремонт, оскільки надана ОСОБА_4 квитанція до прибуткового касового ордеру №40 від 11.02.2014 року про прийняття від ОСОБА_6 392 грн., квитанція від 12.12.2014 року про поповнення ОСОБА_6 власного рахунку на суму 700 грн., товарні чеки від 05.04.2011 року, 07.07.2013 року, 20.08.2015 року, копії фотографій не підтверджують вищезазначених доводів заявниці.

Наданий ОСОБА_4 документ(комерційна пропозиція) від 20.12.2017 року із зазначенням замовника - ОСОБА_6, апеляційний суд не визнає належним та допустимим доказом, оскільки ОСОБА_6 помер 06.05.2016 року.

Відтак, є необґрунтованим посилання ОСОБА_4 на порушення її права на отримання частки у майні, яке збудовано, нажите, придбане зі спадкоємцем ОСОБА_6, що передбачено ч.ч.1,2 ст.1279 ЦК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_4 про визнання частки у спільному майні спільно проживаючих однією сімєю ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який помер 06 травня 2016 року у розмірі по 100% частин, та визнання за ОСОБА_4 права власності на 100% частину спільно нажитого нерухомого та рухомого майна, та визнання ОСОБА_4 спадкоємцем 4 черги за законом, та скасування державної реєстрації права на спадщину, яке зареєстровано за ОСОБА_2, номер запису 19339829 від 02.03.2017 року на житловий будинок з надвірними будівлями в с. Глинянка вул. Піщана, буд. 7А Ріпкинського району Чернігівської області не підлягають задоволенню.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 шляхом визнання за останнім права власності на житловий будинок №7А, з надвірними будівлями, що розташовані по вул. Піщана (колишня вулиця Пісчана) в с.Глинянка Ріпкинського району Чернігівської області, рішення суду не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:Судді: