Справа №636/4324/17
Провадження №2/636/374/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2018 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого - судді Слурденко О.І., при секретарі Шиловій І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати договір довічного утримання, укладений 21.09.1999 року між нею та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Чугуївської держнотконтори Харківської області Дідік Є.Г., зареєстрований в реєстрі за №1526 та застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання, а саме: визнати за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та скасувати обтяження у вигляді зняття заборони, встановлені згідно договору довічного утримання.

В обґрунтування пред'явлених вимог вказала, 21.09.1999 року між нею та відповідачем був укладений договір довічного утримання. Предметом цього договору є житловий будинок АДРЕСА_1, який належав їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.08.1968 року Чугуївською держнотконторою.

Згідно даного договору на відповідача було покладено обов'язок довічного повного її утримання та догляду, що складається із забезпечення харчування, одягом, ліками, доглядом та допомогою по мірі її необхідності. Вартість утримання та необхідної допомоги встановлено в розмірі мінімальної пенсії щомісячно.

Проте жодних дій, передбачених договором довічного утримання відповідачем не вчиняється. Більш того, відповідач вимагає від неї передати в його розпорядження її пенсію.

Тому вважає, що даний договір має бути розірваний у судовому порядку, в зв'язку з чим звернулася за захистом своїх прав до суду.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю, наполягаючи на їх задоволенні.

Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

Суд, враховуючи позицію сторін по справі та визнання відповідачем позову, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.08.1968 року Чугуївською держнотконторою Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за №4098 та в Чугуївському міжміському державному бюро технічної інвентаризації за №699 належав житловий будинок АДРЕСА_1.

На момент укладення договору довічного утримання позивачка була особою похилого віку, а тому потребувала сторонньої допомоги.

За даних обставин 21.09.1999 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Чугуївської держнотконтори Харківської області Дідік Є.Г., зареєстрований в реєстрі за №1526.

За умовами п.1 договору позивачка передала у власність ОСОБА_2 належний їй на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1

Згідно п.3 договору відповідач зобов'язувався довічно повністю утримувати ОСОБА_1, забезпечувати харчуванням, одягом, належним доглядом, необхідною допомогою та довічним проживанням її у вказаному будинку.

Підставою для звернення позивачки до суду стало виникнення між сторонами спору з приводу неналежного виконання відповідачем зобов"язань за договором довічного утримання, укладеним 21.09.1999 року, який станом на теперішній час є чинним.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено в ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з п.1 ч.1 ст.755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

В силу ч.ч.2,3 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору в судовому порядку зобов'язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Так, підстави для припинення укладеного договору шляхом розірвання визначені в п.5 договору, а саме за зверненням однієї зі сторін в судовому порядку у випадку невиконання набувачем своїх обов'язків.

Із системного аналізу положень вказаних норм та умов договору вбачається, що підставою для розірвання договору довічного утримання є як повне невиконання набувачем взятих на себе обов'язків, так і їх неналежне виконання у порівнянні з умовами договору незалежно від вини набувача. При цьому, обов'язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.76 ЦПК України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Аналізуючи викладене, приймаючи до уваги визнання відповідачем обставин невиконання умов договору, а відтак і визнання позову, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд приходить до висновку про доведеність обставин невиконання ОСОБА_2 умов договору довічного утримання від 21.09.1999 року, а тому пред'явлений позивачкою позов про розірвання договору підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.756 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

В розумінні ч.1 ст.756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане, оскільки виникнення права власності на житловий будинок у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладенням договору, не пов'язано.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18.01.2017 року у справі № 6-2723цс16, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та дійсним володільцем майна.

Таким чином, з огляду на специфіку договору довічного утримання та особливості його розірвання, які не передбачають автоматичного застосування реституції або віндикації в розумінні ст.216 ЦК України як способів захисту цивільного права, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явлених позовних вимог щодо визнання право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст.10,11,258,259,263-265 ЦПК України, ст.ст.206,216,525,526,653,744,755,756 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання- задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 21 вересня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Дідік Є.Г., за реєстровим №1526.

Скасувати обтяження, встановлені договором довічного утримання, укладеним 21 вересня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченим державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Дідік Є.Г., за реєстровим №1526, шляхом зняття заборони на житловий будинок АДРЕСА_1.

Допустити двосторонню реституцію та повернути сторони у первісне положення щодо права власності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: підпис.

Згідно оригіналу, що знаходиться в матеріалах справи.

Суддя: