РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року м. Слов'янськ Єд. унік. № 243/7860/17

Провадження № 2-о/243/7/2018

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.,

за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.,

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи Пуш О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи - Слов'янського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України, про встановлення факту постійного проживання в Україні, -

ВСТАНОВИВ:

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання в Україні. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_7 у с. Нігвзіані Ланчхутського району Грузії, був громадянином Колишнього СРСР, починаючи з 1989 року та на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України. В період з 10 серпня 1991 року по 20 березня 2001 року заявник проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою від 26 серпня 2014 року за № 158, виданої Комітетом району в місті жителів приватного сектору жовтневого району Харківської міської ради. На даний час ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_3. За час проживання в Україні у заявника народились онуки, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, які є громадянами України. Після проголошення незалежності України, Пісочинським ВМ Харківського РВ УМВС України в Харківській області заявнику, було видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_2. На підставі паспорта громадянина України ДАІ при ГУ МВС України у Харківській області 29 серпня 2007 року заявнику було видано посвідчення водія НОМЕР_3.

ОСОБА_1 не є громадянином Грузії. З 24 травня 2011 року він був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_4. З 2011 року по 31 січня 2013 року заявник працював на посаді водія з перевезення пасажирів на міському транспорті у м. Севастополь. У 2011 році з метою перевірки паспорта громадянина України у ОСОБА_1 було вилучено паспорт та не повернуто

заявнику, у зв'язку із чим заявник неодноразово звертався до РВ УМВС України в Нахимівському районі м. Севастополя із заявою щодо необхідності вирішення питання щодо повернення йому паспорта та до Державної міграційної служби стосовно належності до громадянства України та вирішення питання документування паспортом громадянина України.

Просить суд встановити факт свого постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він є громадянином України та з 10 серпня 1991 року по 20 березня 2001 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2. 20 березня 2001 року заявник знявся з реєстрації за вищевказаною адресою та 24 березня 2001 року зареєструвався у АДРЕСА_5 та отримав паспорт громадянина України нового зразка, замість паспорту СССР, який було здано у Пісочинське відділення міліції Харківської області. 27 грудня 2001 року заявник знявся з реєстрації АДРЕСА_5 та зареєструвався у АДРЕСА_6, з 11 лютого 2002 року по 26 квітня 2006 року був зареєстрований за вказаною адресою. 02 серпня 2006 року заявник був зареєстрований у АДРЕСА_7, де був зареєстрований до 24 березня 2011 року. 24 березня 2011 року заявник знявся з реєстрації та зареєструвався за адресою АДРЕСА_4.

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві.

Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Пуш О.І. в судовому засіданні вимоги заявника щодо встановлення факту постійного проживання на території України ОСОБА_1 на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, повністю підтримала.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженець с. Нігвзіані , Ланчхутського району Грузії, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, де був зареєстрований до 10 серпня 1991 року по 20 березня 2001 року, що підтверджується довідкою від 26 серпня 2014 року за № 158, виданої Комітетом району в місті жителів приватного сектору жовтневого району Харківської міської ради. (а.с.17)

За час проживання в Україні у заявника народились онуки, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, які є громадянами України. (а.с.20)

Після проголошення незалежності України, Пісочинським ВМ Харківського РВ УМВС України в Харківській області заявнику, було видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, що підтверджується Листом Харківського РВ Головного управління Державної міграційної служби Україні в Харківській області від 31 липня 2014 року за № 51/2414. (а.с. 8)

На підставі паспорта громадянина України ДАІ при ГУ МВС України у Харківській області 29 серпня 2007 року заявнику було видано посвідчення водія НОМЕР_3. (а.с. 9)

ОСОБА_1 не є громадянином Грузії, що підтверджується довідкою від 15 липня 2011 року за № 8/1-35, виданою Генеральним консульством Грузії. (а.с.10)

З 24 травня 2011 року він був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_4, що підтверджується довідкою від 18 серпня 2011 року за № 795, виданою КП РЕП № 11 Севастопольської міської ради. (а.с.11)

Листом Державної міграційної служби України від 18 листопада 2014 року за № 3-2714/6.3-14 заявнику було запропоновано звернутись до суду для підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. (а.с.14)

Листом Державної міграційної служби України від 21 січня 2015 року за № 3-3442/182-15 заявнику було повідомлено про те, що в разі відсутності документального підтвердження факту постійного проживання на території України, до органів Державної міграційної служби подається відповідне судове рішення. (а.с.15)

З 01 січня 2009 року ОСОБА_1 не перетинав кордон України, що підтверджується Інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 09 грудня 2014 року за № 254/3-6626. (а.с.19)

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_1 в період з 10 серпня 1991 року по 20 березня 2001 року проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 та на даний час проживає за адресою АДРЕСА_3.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_1 в період з 10 серпня 1991 року по 20 березня 2001 року проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 та на даний час проживає за адресою АДРЕСА_3.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_1 в період з 10 серпня 1991 року по 20 березня 2001 року проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 та на даний час проживає за адресою АДРЕСА_3.

Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку.

Зокрема, за ч. ч. 1, 7 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України. Для набуття громадянства за територіальним походженням не є обов'язковою умова про не перебування особи в іноземному громадянстві. Його може набути й іноземець, який узяв зобов'язання припинити іноземне громадянство. Датою набуття громадянства України у передбачених цією статтею випадках є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006 зі змінами, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Задоволення заяви ОСОБА_1 має для нього юридичне значення, оскільки необхідне для вирішення питання про належність його до громадянства України.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заявлені вимоги ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи - Слов'янського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України, про встановлення факту постійного проживання в Україні - задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_1, уродженця с. Нігвзіані, Ланчхутського району Грузії, на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя

Слов'янського міськрайонного суду В.І. Старовецький