АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний № 754/3942/17 Головуючий в 1 інстанції - Шевчук О.П.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/604/2018 Доповідач - Желепа О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого: Желепи О.В.

суддів: Рубан С.М., Іванченко М.М.

при секретарі: Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр Деснянського району міста Києва» про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації , зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва, ОСОБА_2 про захист честі, гідності ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він є підполковником СБУ на пенсії, інвалід 2 групи, переніс два інсульти, має ряд складних захворювань.

19.07.2016 року у відділенні терапевтичної стоматології філії З КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва по вул. Матеюка, 3 в присутності свідків відповідач ОСОБА_2 розповсюдила завідомо брехливу інформацію щодо позивача, а саме: що його онука - ОСОБА_4 є малолітньою злочинницею, дочка позивача - ОСОБА_5 - підсудна за ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 182 КК України, онука позивача - ОСОБА_4 допомагала своїй матері створювати порнографічні сайти з фотографіями неповнолітніх, онука позивача - ОСОБА_4 погрожувала та створювала форуми, на яких розміщувала наклеп на відомих лікарів та адвокатів, ОСОБА_5 - дочка позивача зізналася в поліції що її дочці (онуці позивача) допомагали створювати сайти її друзі по навчанню.

Позивач внаслідок таких неправомірних дій страждав та переживав, не міг дихати та ледь не вмер, втративши свідомість, у зв'язку з викладеним постійно знаходиться в стані нервової напруги, не може їсти, пити, спати, відпочивати, страждає від свавілля та брехні відповідача, змушений витрачати кошти на лікарів та заспокійливе.

Крім того, зазначав, що восени 2016 року відповідач почала приходити до школи, де навчається його внук та ВНЗ, де навчається онука, ганьбить їх честь та репутацію, погрожувала 11-тирічному онуку, встановила їх місце проживання та переслідує їх .

Позивач також зазначає, що відповідач ОСОБА_2 із своєю матір'ю - ОСОБА_7 викрали в дочки позивача мобільний телефон, 500 дол. США, 19.07.2016 року вчинили розбійний напад на дочку позивача.

Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням уточнення позовних вимог просив суд: визнати недостовірними, такими що не відповідають дійсності, порушують права, ганьблять честь, гідність, репутацію позивача як діда, батька відомості, розповсюджені ОСОБА_2 а саме що онука позивача ОСОБА_4 є малолітньою злочинницею, дочка позивача - ОСОБА_5 - підсудна за ст. ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 182 КК України, онука позивача - ОСОБА_4 допомагала матері створювати порносайти з фотографіями неповнолітніх, онука позивача погрожувала та створювала форуми на яких розміщувала наклепи на відомих лікарів та адвокатів, дочка позивача зізналася в поліції що її дочці допомагали створювати сайти її друзі по навчанню, ОСОБА_5 - дочка позивача зізналася в поліції що її донці ОСОБА_4 допомагали створювати сайти староста групи і староста потоку, одногрупник онуки позивача; визнати наклепом вищезазначену інформацію; зобов'язати ОСОБА_2 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності репутації позивача;

стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3 164 800 грн.; заборонити ОСОБА_2 надсилати на мобільний номер НОМЕР_1 повідомлення; судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_2; стягнути з відповідача на користь Деснянського районного суду м. Києва 10% від ціни позову - 316 480 грн.; заборонити відповідачу збирати інформацію про позивача та його близьких; зобов'язати відповідача вибачитись у письмовому вигляді перед позивачем; зобов'язати КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва повісити на ОСОБА_2 бейдж з інформацією, що вона санітарка; (а.с. 86 - 90 т. 1).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр Деснянського району міста Києва» про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В скарзі посилався на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказував, що ним було доведено факт розповсюдження неправдивої інформації, а суд безпідставно не зазначив даний факт в мотивувальній частині рішення. Посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 на протязі розгляду справи в суді першої інстанції продовжувала розповсюджувати неправдиву інформацію в присутності судді . Суду було надано докази, що ОСОБА_2 надсилала позивачеві смс з погрозами вбивства його та його родичів. Суддею проігноровано відео докази надані позивачем, які підтверджують факт свавілля ОСОБА_2 Суд також, не розглянув останній пункт прохальної частини позовної заяви .

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримала.

Відповідачі до апеляційного суду не з'явились, про розгляд справи повідомлені.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в іншій спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що останні є недоведені належними доказами, зокрема позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача ОСОБА_2 та погіршенням його стану здоров'я.

Колегія судів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте при розгляді справи та викладенні змісту судового рішення, суд недотримався процесуальних норм, щодо його законності та обґрунтованості.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Так, зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивач просив суд, зокрема:

визнати недостовірними, такими що не відповідають дійсності, порушують права, ганьблять честь, гідність, репутацію позивача як діда, батька відомості, розповсюджені ОСОБА_2 а саме: що онука позивача ОСОБА_4 є малолітньою злочинницею, дочка позивача - ОСОБА_5 - підсудна за ст. ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 182 КК України, онука позивача - ОСОБА_4 допомагала матері створювати порносайти з фотографіями неповнолітніх, онука позивача погрожувала та створювала форуми на яких розміщувала наклепи на відомих лікарів та адвокатів, дочка позивача зізналася в поліції що її дочці допомагали створювати сайти її друзі по навчанню, ОСОБА_5 - дочка позивача зізналася в поліції що її донці ОСОБА_4 допомагали створювати сайти староста групи і староста потоку, одногрупник онуки позивача; визнати наклепом вищезазначену інформацію; зобов'язати ОСОБА_2 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності репутації позивача;

стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3 164 800 грн.; заборонити ОСОБА_2 надсилати на мобільний номер НОМЕР_1 повідомлення; судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_2; стягнути з відповідача на користь Деснянського районного суду м. Києва 10% від ціни позову - 316 480 грн.; заборонити відповідачу збирати інформацію про позивача та його близьких; зобов'язати відповідача вибачитись у письмовому вигляді перед позивачем; зобов'язати КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва повісити на ОСОБА_2 бейдж з інформацією, що вона санітарка; витребувати докази (а.с. 86 - 90 т. 1).

Ні в суді першої інстанції, ні апеляційному суду позивачем не були надані докази, що ОСОБА_2 поширила про його онуку та дочку інформацію , вказану в позовній заяві. Посилаючись, що висловлювання про дочку та онуку були здійснені в присутності свідків, позивач не заявив клопотання про їх допит ні в суді першої , ні в суді апеляційної інстанції. Суд не може взяти до уваги наданий позивачем відеодоказ та роздруківку переписки, так як без надання доказів проведення відповідних експертиз щодо автентичності даних доказів (а не їх можливого монтажу, встановлення особи, яка дійсно здійснювала переписку) немає правових підстав для визнання вказаних доказів належними. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що стороною позивача не заявлялися клопотання про проведення відповідних експертиз.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про телекомунікації», абонент, який отримує телекомунікаційні послуги без укладення договору в письмовій формі, може зареєструватися в оператора, надавши йому персональні дані відповідно до закону в порядку встановленому національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації.

Пунктом 2.1 розділу 2 Порядку реєстрації абонентів, які отримують телекомунікаційні послуги без укладання договору в письмовій формі, затверджений рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку №393 встановлено, що абонент, який отримує телекомунікаційні послуги без укладення договору в письмовій формі, в тому числі знеособлено, має право зареєструватись в оператора, провайдера телекомунікацій.

Як визначено пунктом 2.2 розділу 2 Порядку для реєстрації споживач особисто подає оператору, провайдеру телекомунікацій письмову заяву про реєстрацію, яка повинна містити такі дані: для фізичних осіб - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання абонента, серію та номер паспорта, а також абонентський номер чи інший мережевий ідентифікатор кінцевого обладнання за яким отримуються послуги; для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, код згідно з ЄДРПОУ, абонентський номер чи мережевий ідентифікатор кінцевого обладнання, за яким отримуються послуги. Крім цього, фізична особа повинна пред'явити паспорт, а представник юридичної особи - надати копію довідки з ЄДРПОУ та пред'явити оригінали документів, що підтверджують право представляти інтереси відповідної юридичної особи. При поданні заяви абонент повинен пред'явити ідентифікаційну телекомунікаційну картку (SІМ- картка, USІМ- картка, R USM - картка тощо), за якою він отримує або отримував відповідні послуги. У разі якщо телекомунікаційні послуги надаються без використання ідентифікаційної телекомунікаційної картки, пред'являється кінцеве обладнання, за допомогою якого він отримує або отримував відповідні послуги.

Відповідно до п. 3.2 розділу 3 вказаного Порядку, абонент після надання згоди на обробку його даних має право на отримання від оператора інформації щодо облікових даних про себе та про надані йому телекомунікаційні послуги (виключно з дати, коли така реєстрація була проведена), інші передбачені законодавством права.

Будь-яких даних про те, що ОСОБА_2 здійснила реєстрацію номеру з якого позивачу були надіслані повідомлення у відповідності до приписів діючого законодавства, стороною позивача не надано, тобто фактично не доведено надсилання відповідачем смс повідомлень.

Згідно із частинами четвертою та сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Ухвалюючи рішення в справі про захист гідності, честі чи ділової репутації публічної особи, суд також повинен дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості.

Так, згідно з частиною другою статті 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У частинах першій та другій статті 62 Конституції України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, слід визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено ( пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02); пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03)).

Як роз'яснено у п. п. 15,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

У справах зазначеної категорії, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Як вже зазначалось вище, позивач в даній справі не довів поширення інформації відповідачем.

Крім того, висловлювання, перераховані в позовній заяві не містять, будь-яких конкретних звинувачень у вчиненні злочинів, посилання на те, що: "онука є малолітньою злочинницею", а дочка позивача була підсудна за певними статтями кримінального Кодексу, не містить жодних звинувачень, що вказані особи визнавались винними, а тому вони в першій частині є оціночними судженнями, а в другій не порушують честь та гідність позивача . Стосовно повідомлення дочкою позивача правоохоронним органам про допомогу у створенні сайтів одногрупниками, то вказана інформація також не є негативною та не порочить честь та гідність позивача.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК ( 435-15 ) захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.

Згідно абз. 2 п. 26 даної постанови, суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК ( 435-15 ).

Тобто обраний позивачем спосіб порушеного немайнового права особи, шляхом визнання дій відповідача ОСОБА_2 наклепом та зобов'язати відповідача вибачитись у письмовому вигляді перед позивачем, не передбачений чинним законодавством.

Щодо інших вимог позивача зокрема, про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3 164 800 грн.; заборони ОСОБА_2 надсилати на мобільний номер НОМЕР_1 повідомлення; стягнення з відповідача на користь Деснянського районного суду м. Києва 10% від ціни позову - 316 480 грн.; заборони відповідачу збирати інформацію про позивача та його близьких; колегія суддів вважає, що останні з врахуванням недоведеності вимог позивача про поширення щодо нього та його близьких родичів інформації, яка порочить його честь та гідність, останні також не підлягають задоволенню.

Так, виходячи з роз'яснень викладених в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, якій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загально-соціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов'язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності, а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов'язку.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року роз'яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач ОСОБА_1 ні в позовній заяві, ні в суді першої та апеляційної інстанцій не підтвердив належними доказами в чому полягає моральна шкода, наявність протиправної поведінки відповідачів та причинний зв'язок між протиправною поведінко та шкодою, підстави, розмір шкоди відповідно до статей 76-86 ЦПК України.

Позивач не надав доказів того, що у нього існують труднощі з витребуванням доказів та не заявив відповідних клопотань про витребування та дослідження відповідних доказів в апеляційному суді.

Оскільки позивач не довів, що його особисті немайнові права були порушені відповідачкою внаслідок поширення недостовірної інформації, а позовна вимога про відшкодування моральної шкоди та інші вимоги є похідними від вимог про захист гідності, честі чи ділової репутації, правових підстав для їх задоволення немає.

Стосовно вимог про зобов'язання КНП КДЦ Деснянського району м. Києва повісити на ОСОБА_2 бейдж з інформацією, що вона санітарка, то позивач не довів , які його права порушені , якими діями цього відповідача, а тому вимоги в цій частині також не можуть бути задоволені, так як захисту підлягає лише порушене, невизнане, або оспорюване право.

Доводи апеляційної скарги, про те що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права частково знайшли своє підтвердження, однак останні не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, з вищезазначених підстав.

При цьому, колегія суддів не може задовольнити прохання позивача про направлення справи на новий розгляд, оскільки такі повноваження апеляційного суду не передбачені чинним процесуальним законом.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції, було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи , суд ухвалюючи рішення, не вирішив всі заявлені позовні вимоги, не надав оцінку всім наданим доказам, тобто ухвалив не обґрунтоване рішення, воно відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення апеляційним судом про відмову в задоволенні вимог з підстав наведених в мотивувальній частині постанови.

Апеляційний суд не розподіляє судові витрати, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і останні компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр Деснянського району міста Києва» про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі з підстав наведених в мотивувальній частині постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 січня 2018 року.

Головуючий Судді: