Справа №573/1626/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Кліщ О. В.
Номер провадження 22-ц/788/133/18 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання -Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 21 листопада 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_3, в інтересах якого діяв представник ОСОБА_6, звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 липня 2011 року між ним та ОСОБА_5 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_5) укладено договір позики, відповідно до якого ним було передано в борг останній 2000 доларів США зі сплатою 10% у місяць за користування коштами, терміном повернення до 02 липня 2012 року. 07 квітня 2012 року відповідачем було підписано гарантійне зобов'язання, згідно з яким вона зобов'язалась сплатити штраф у розмірі 50% від загальної суми заборгованості за договором. За час дії договору ОСОБА_5 були сплачені відсотки в розмірі 1087 доларів США. В подальшому право вимоги за цим договором позики ним було відступлено ОСОБА_6 за договором про відступлення права вимоги від 01 грудня 2013 року.

Оскільки ОСОБА_5 не виконує взяті на себе зобов'язання за договором позики, утворилась заборгованість в розмірі 131247 грн. 83 коп., яка складається з основного боргу в сумі 2000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25 липня 2017 року еквівалентно 51779 грн. 40 коп., заборгованості за процентами в сумі 1313 доларів США, що еквівалентно 33993 грн. 17 коп., 3% річних - 300 доларів США, що еквівалентно 7766 грн. 91 коп., штраф в розмірі 50% від визначеної суми боргу - 1456,50 доларів США, що еквівалентно 37708 грн. 34 коп., яку і просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 21 листопада 2017 року в задоволення позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_3

При цьому вказує на те, що під час досудового слідства по кримінальному провадженню № 0003229 була проведена графологічна експертиза, якою встановлено, що гарантійне зобов'язання та розписка були підписані саме відповідачем. Зазначає, що позовну заяву ОСОБА_3 про стягнення з відповідача боргу в сумі 1500 доларів США за договором, який укладено 04 лютого 2011 року, було залишено без розгляду за заявою позивача, звернення до суду з цим позовом обумовлено невірним написанням дати укладання договору позики та суми коштів, отриманих відповідачем. Вважає, що оскільки рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 08 липня 2015 року не визнано ОСОБА_6 набувачем права вимоги за договором позики, тому є підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_6, які підтримали скаргу, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8, який заперечував проти скарги, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільних справ Білопільського районного суду Сумської області №573/1018/17 (провадження №2/573/405/17), №573/124/15-ц (провадження №2/573/65/15), перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 357 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до розписки від 02 липня 2011 року ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_3 у борг 2000 доларів США зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 10% від вказаної суми на місяць, строком до 02 липня 2012 року (а.с. 7).

07 квітня 2012 року ОСОБА_5 було підписано гарантійне зобов'язання, відповідно до умов якого вона зобов'язалась до 02 травня 2012 року повернути ОСОБА_3 позичені нею кошти в сумі 2000 доларів США та 913 доларів США заборгованості, а всього 2913 доларів США (а.с. 8). За порушення умов вказаного гарантійного зобов'язання було передбачено сплату штрафу в розмірі 50% від суми загальної заборгованості за договором від 02 серпня 2011 року.

01 грудня 2013 року між ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого останній передав ФОП ОСОБА_6 право вимоги згідно з договором позики, укладеним у формі розписки від 02 липня 2012 року з ФОП ОСОБА_5 (справа № 573/124/15-ц, а.с. 41).

У зв'язку з реєстрацією шлюбу 24 грудня 2014 року, ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с. 37).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не належить право вимоги за борговим документом, а саме розпискою, складеною 02 липня 2011 року ОСОБА_5, оскільки за договором від 01 грудня 2013 року право вимоги було передано ФОП ОСОБА_6

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 1046, ч. 1 ст. 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Факт укладання з ОСОБА_3 договору позики на умовах, визначених у розписці, та отримання грошових коштів у розмірі 2000 доларів США ОСОБА_5 не оспорюється, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3, ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із ст. ст. 513, 514, 516 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як зазначив позивач у своїй позовній заяві та встановлено судом першої інстанції, право вимоги за договором позики, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 02 липня 2011 року, передано ФОП ОСОБА_6 за договором про відступлення права вимоги від 01 грудня 2013 року.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 08 липня 2015 року, яке ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 19 серпня 2015 року залишено без змін, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики відмовлено (а.с. 9-10). При цьому, інстанційні суди виходили з того, що позивачем не доведено факту відступлення права вимоги за розпискою від 02 липня 2011 року та гарантійним зобов'язанням ОСОБА_5 від 07 квітня 2012 року, йому як фізичній особі.

Разом з тим, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач стверджував, що відступив своє право вимоги до ОСОБА_5 за борговим зобов'язанням від 02 липня 2011 року ФОП ОСОБА_6, однак заборгованість просить стягнути на свою користь.

Форма договору про відступлення права вимоги від 01 грудня 2013 року, укладеного між ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_3, не суперечить вимогам ст. 513 ЦК України, в судовому порядку цей договір недійсним не визнавався, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним.

Слід зазначити також, що недоведеність новим кредитором у зобов'язанні - фізичною особою ОСОБА_6 права вимоги за вказаним договором позики не свідчить, що таке право набуває первісний кредитор - ОСОБА_3

Таким чином, враховуючи те, що позивач підтверджує факт передання права вимоги за спірним договором позики, укладеним із ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення із відповідача саме на його користь суми боргу.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, п. 1 ч.1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 21 листопада 2017 року

залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий :

Судді -