Справа № 456/3946/18
Провадження № 2/456/1587/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

14 грудня 2018 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 просить визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що вона є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, яка перебуває на балансі Стрийської міської ради. Крім неї у квартирі зареєстровані відповідач ОСОБА_2, який є її колишнім чоловіком, та відповідачка ОСОБА_3, яка є її дочкою. У 2004 року відповідач ОСОБА_2 зібрав свої речі та переїхав жити окремо, залишивши її з донькою, у зв'язку з чим у 2006 році шлюб між ними було розірвано. З цього часу вони не спілкуються, не підтримують жодних стосунків. Відповідачка ОСОБА_3 влітку 2014 року переїхала на проживання у Київську область і з того часу у спірній квартирі не проживає. Через те, що відповідачі зареєстровані в спірній квартирі, однак фактично там не проживають, вона не може оформити житлову субсидію, сплачує комунальні послуги з урахуванням всіх зареєстрованих осіб. Добровільно знятися з реєстрації відповідачі відмовляються, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просияь їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повторно на виклик суду не з'явилися, про причину неявки не повідомили, відзив на позов не подали, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за їх відсутності на підставі наявних у ній доказів, враховуючи, що позивачка не заперечувала проти такого вирішення справи.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що неявка відповідачів не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити повністю, ухваливши заочне рішення.

За змістом статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, що стверджується наявною у матеріалах справи копією рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради від 29.05.1997 № 161 «Про затвердження рішення адміністрації і профкому ВАТ «Стрийськитй завод «Металіст» ВАТ БМФ «Стрийбуд» про розподіл житла», відповідно до якого ОСОБА_1 було видано ордер на квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 9/.

З довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку, виданої ОСББ «Карпати» від 03.10.2018 № 187, встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: квартиронаймач ОСОБА_1, а також колишній чоловік ОСОБА_2, який з 2004 року по даний час за даною адресою не проживає, та дочка ОСОБА_3, яка з 2014 року по даний час за даною адресою не проживає /а.с. 8/.

Відповідно до актів обстеження квартири АДРЕСА_1 від 02.10.2018 встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований у даній квартирі, однак не проживає у ній з 2004 року по даний час, а ОСОБА_3 зареєстрована у цій квартирі, однак з 2014 року по даний час також не проживає у ній /а.с. 10-11/.

Окрім цього, як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 10.10.2006 шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 176 /а.с. 7/.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили той факт, що колишній чоловік позивачки відповідач ОСОБА_2 не проживає у АДРЕСА_1 починаючи з 2004 року, а відповідачка ОСОБА_3, донька ОСОБА_1, не проживає у даній квартирі з 2014 року.

Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить з того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у комунальній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми Житлового кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Випадків, які визначені у частині третій цієї статті щодо поважних причин відсутності відповідачів понад шість місяців у спірному житлі, а відповідно і підстав для збереження за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спірного житла, судом не встановлено.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, судом беззаперечно встановлено той факт, що відповідач ОСОБА_2 з 2004 року, а відповідачка ОСОБА_3 з 2014 року не проживають у спірному житловому приміщенні, що перевищує шестимісячний строк, який визначений у ч. 1 ст. 71 ЖК України, без поважних причин, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснюють, а тому відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачкою до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений судом 24.12.2018.

Суддя Л.В.Гула