Справа № 2-4228/11
Провадження № 6/263/39/2018
У Х В А Л А

23 лютого 2018 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя у складі головуючого судді Кулика С.В., при секретарі Ребеко О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі подання Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

Центральним відділом державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області внесено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, мотивоване тим, що на виконанні у Центральному ВДВС м.Маріуполя знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів №2-4228/11 від 25.11.2011 року, виданих Жовтневим районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором №5882423 від 23.11.2007 року в розмірі 344780,35 грн., судового збору у розмірі 1700 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду спрпави в розмірі 120 грн. На теперішній час рішення суду не виконане, незважаючи на те, що державним виконавцем вжито цілий ряд заходів щодо його примусового виконання, встановлення належного боржникові нерухомого майна або транспортних засобів; рахунків або джерел доходів. У звязку з чим просять тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання нею своїх зобовязань за рішеннями суду.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що вказане подання є безпідставним та задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожен, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 4 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон з тимчасовим затриманням чи вилученням паспорту у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання або особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно вимог п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Разом з тим, згідно вимог ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до вимог ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Зважаючи на викладені правові норми, можна зробити висновок, що першочерговими заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

Проте, до матеріалів подання не додано доказів того, що боржнику відомо про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчих листів №2-4228/11 від 21.10.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором, судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, виданих Жовтневим районним судом м. Маріуполя 02.12.2016 року. До подання взагалі не додана копія постанови про відкриття виконавчого провадження за вищевказаними виконавчими документами.

Окрім того, у вищевказаних виконавчих листах зазначена адреса боржника ОСОБА_1: АДРЕСА_1, проте до матеріалів подання доданий акт державного виконавця від 18.01.2017 року, з якого вбачається, що з метою встановлення місця проживання боржника та виявлення належного їй майна, державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2, тобто не за адресою, зазначеною у виконавчих документах, за результатами такого відвідування місцезнаходження боржника не встановлено.

Як вбачається з матеріалів подання постанова про накладення арешту на майно боржника надіслана ОСОБА_1 також не за тією адресою, що зазначена у виконавчих листах.

Також, в матеріалах подання міститься довідка Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 06.09.2017 року № 03-07-1370, згідно якої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, була зареєстрована з 27.03.2009 по 10.12.2013 року за адресою: АДРЕСА_3. За відомостями відділу в Центральному, Приморському, Кальміуському районах м. Маріуполя станом на 06.02.2017 року інформація про реєстрацію ОСОБА_1 відсутня.

Таким чином, суду не зрозуміло, на яку адресу надсилалися виклики боржника до державного виконавця, якщо такі мали місце, не надано доказів, що боржник без поважних причин не зявляється до відділу ДВС на виклики державного виконаця.

Окрім того, слід зазначити, що мотивуючи клопотання, державний виконавець посилається на статті цивільного процессуального законодавства, які втратили чинність у звязку з набранням 15.12.2017 року чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року.

З огляду на викладене суд вважає, що подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 є передчасним, а тому не знаходить підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 260, 261, 353, 441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом п'ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.В.Кулик