Постанова

іменем України

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 569/6495/16-ц

провадження № 61-1057 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

учасники третейського розгляду:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області у складі судді Бердія М. А. від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області у складі головуючого судді Бондаренко Н. В., суддів: Малько О. С., Собіни І. М. від 25 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про скасування рішення Третейського суду при товарній біржі «Західноукраїнська» від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Вимоги за заявою мотивовані тим, що склад третейського суду, яким прийнято оскаржуване рішення, не відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди», що є підставою для його скасування.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відсутні підстави, передбачені ст. 389-5 ЦПК України, для скасування рішення третейського суду.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 25 серпня 2016 року ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Суд апеляційної інстанції, зокрема, вказав, що доводи ОСОБА_4 про те, що вказана справа не підлягала розгляду третейським судом є безпідставними, оскільки рішенням третейського суду стягнуто заборгованість в національній валюті - гривні та крім того, даний спір не входить до встановленого ст. 6 Закону України «Про третейські суди» переліку справ, які не можуть розглядатися третейським судом.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_6, просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області. від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 25 серпня 2016 року та постановити нову ухвалу про задоволення його заяви про скасування рішення третейського суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що при постановленні оскаржуваних ухвал судами неповно з'ясовані всі обставини справи, зокрема, не взято до уваги валюту позики - долари США, у зв'язку з чим правовідносини за даним договором зачіпають публічний порядок, а тому не можуть бути віднесені до сфери приватного права, а відтак, зазначені обставини, виключають можливість вирішення третейським судом даного спору та згідно з пунктом 1 частини другої статті 389-5 ЦПК України, є безумовною підставою для скасування рішення третейського суду.

11 січня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито провадження в указаній справі.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року справу за заявою ОСОБА_4 про скасування рішення Третейського суду при Товарній біржі «Західноукраїнська» від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21 грудня 2017 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 29 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 позику в розмірі 500 тис. доларів США на умовах, визначених вказаним договором.

Пунктом 21 договору позики передбачено, що спори щодо цього договору або у зв'язку із ним підлягають передачі на розгляд або остаточне вирішення до Третейського суду при Товарній біржі «Західноукраїнська».

Рішенням Третейського суду при Товарній біржі «Західноукраїнська» від 27 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 13 050 тис. грн основного боргу, 5 417 358 грн 90 коп. пені, 1 312 865 грн 75 коп. процентів за користування позикою. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389-5 ЦПК України та пункту 1 частини третьої статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових

актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне

підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні

ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами

державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими

чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними

владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому

числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4 про скасування рішення Третейського суду при Товарній біржі «Західноукраїнська» від 27 квітня 2016року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідно до положень статті 6 Закону України «Про третейські суди» даний спір підвідомчий третейському суду, тому відсутні підстави для скасування рішення третейського суду.

Крім того, посилання позивача на те, що рішення третейського суду, відповідно до пункту 1 частини другої статті 389-5 ЦПК України, підлягає скасуванню, так як договір позики укладений в іноземній валюті, у зв'язку з чим правовідносини за даним договором зачіпають публічний порядок, тому не можуть бути віднесені до сфери приватного права, є безпідставним, оскільки в даному випадку рішенням третейського суду стягнуто заборгованість за договором позики у національній валюті - гривні, договір позики укладено між фізичними особами, а тому його не можна віднести до публічно-правового, у зв'язку з чим відсутні підстави, передбачені статтею 389-5 ЦПК України та статтею 51 Закону України «Про третейські суди», для скасування рішення третейського суду.

Суди попередніх інстанцій правильно не врахували висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-831цс14, оскільки Верховний Суду України дійшов такого висновку за інших конкретних обставин справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані ухвали постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

Г.І. Усик