АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 638/3565/15-ц

провадження № 22-ц/790/514/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору № 010-2/07/1-674-07 від 05.06.2007 року з моменту його укладання, про визнання недійсною додаткової угоди № 5 до кредитного договору № 010-2/07/1-674-07 від 05.06.2007 року з усіма додаткамиза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року (у складі судді Грищенко І.О),

встановив:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору № 010-2/1-674-07 від 05.06.2007 року з моменту його укладання, про визнання недійсною додаткової угоди № 5 до кредитного договору № 010-2/1-674-07 від 05.06.2007 року з усіма додатками, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати недійсним кредитний договір № 010-2/07/1-674-07 від 05.06.2007 року з моменту його укладення та визнати недійсним додаткову угоду № 5 до кредитного договору № 010-2/07/1-674-07 від 05.06.2007 року.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 05 червня 2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно умов якого він отримав кредитні кошти в сумі 350 000 дол. США під 11,5 % річних з кінцевим терміном повернення 31.05.2017 року. У березні 2010 року між ними також укладено додаткову угоду № 5 до кредитного договору. Після укладення договору він певний період часу добросовісно виконував умови кредитного договору, своєчасно погашав кредит, однак у зв'язку із сімейними обставинами, фінансовий стан його значно погіршився, це потягло не повне виконання зобов'язань за кредитним договором та виникнення прострочення заборгованості. Зазначав, що укладення договору відбулося з грубим порушенням ЗУ «Про захист прав споживачів» та інших норм цивільного законодавства, він не був ознайомлений з інформацією про сукупну вартість кредитних послуг, не було роз'яснено всіх умов договору, він помилявся щодо строків та об'єму своїх прав та обов'язків, оскільки графік платежів, в якому б зазначалися всі необхідні, істотні умови, надано не було. Вважав, що банк навмисно ввів його в оману, замовчуючи існування обставин, що мають істотне значення для нього.

У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги. Щодо пропуску строків позовної давності зазначали, що він не є пропущеним, оскільки позивач дізнався про порушення своїх прав під час отримання позовної заяви про стягнення заборгованості від Банку.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких зазначав, що кредитний договір від 05.06.2007 року не є споживчим та норми Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року до нього не можуть застосовуватися. Вважав, що до правовідносин, які склалися між банком та позичальником за оспорюваних кредитним договором не можуть застосовуватись положення, що регулюють відносини у зв'язку з отриманням споживчих кредитів, оскільки відповідно до заяви-анкети на отримання кредиту ОСОБА_1 звертався до банку з проханням отримати кредит за програмою кредитування суб'єктів малого та мікробізнесу з метою використання кредитних коштів на розвиток підприємницької діяльності. При цьому сторони були вільними щодо укладення кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного законодавства. Також вважав, що позивачем було пропущено строки позовної давності звернення до суду, оскільки договір, про визнання недійсним якого просить позивач, укладався 05.06.2007 року, а із позовом звернувся до суду лише 25.11.2014 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2015 року клопотання представника позивача задоволено, призначено по справі почеркознавчу експертизу.

25 липня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло повідомлення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса № 4623/4624 про неможливість надання висновку по справі № 638/3565/15-ц у зв'язку з тим, що судовими експертами було заявлено клопотання про надання оригіналів досліджуваних документів, зразків підпису та почерку особи, що перевіряється та протягом 45 календарних днів вказане клопотання судових експертів не виконано, матеріали справи до інституту не повернуті.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вказує, що оспорюваний кредитний договір є споживчим договором, отримані кошти витрачені на придбання нерухомості. Вважає, що наявні усі підстави для визнання договорів недійсними, оскільки Банком були порушені істотні умови при їх укладенні. Крім того, вказав, що не підписував Додаткову угоду № 5 до кредитного договору.

Разом з апеляційною скаргою апелянтом було надано до суду клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи.

12 грудня 2017 року до Апеляційного суду Харківської області надійшло заперечення АТ «Райффайзен Банк Аваль» на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в якому представник банку вказав, що укладений кредитний договір між позивачем та відповідачем не є споживчим та доводи ОСОБА_1 не підлягають задоволенню. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та оскаржуване рішення залишити без змін.

Справа призначалась до суду не одноразово, в судове засідання сторони не з'явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворонім повідомленням ОСОБА_1

Враховуючи вищенаведене, а також те, що справа знаходиться в провадженні суду тривалий час, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається у позові, матеріалами справи підтверджується надання кредиту на розвиток бізнесу та позивач в первісній позовній заяві самостійно зазначав про те, що кредитні кошти за кредитним договором № 010-2/07/1-674-07 від 05.06.2007 року отримувалися ним на розвиток бізнесу.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 05.06.2007 року між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір № 010-2/07/1-674-07, згідно умов якого позивач отримав кредитні кошти в сумі 350 000 дол. США зі сплатою 11,5% річних з кінцевим терміном повернення 31.05.2017 року. Свої зобов'язання за договором Банк виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти на підставі заяв-позичальника.

ОСОБА_1 порушив вимоги взятого на себе зобов'язання та умови кредитного договору, в зв'язку з чим утворилась заборгованість. Станом на 03.12.2014 року вона складала 138 631,29 доларів США. Дана обставина підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 010-2/07/1-674-07 від 05.06.2007 року.

Судом встановлено, що укладенню кредитного договору передувала анкета-заява на кредит під комерційну іпотеку від 28.04.2007 року, подана ОСОБА_1, в якій зазначено, що позичальник є підприємцем без створення юридичної особи та метою кредиту є кредит на придбання та ремонт нерухомості. Сума у зазначеній заяві була зазначена 350 000 дол. США з відсотковою ставкою 11% річних.

Укладений між позивачем ОСОБА_1 і банком кредитний договір № 010-2/07/1-674-07 від 05.06.2007 року позивач вважає таким, що підлягає визнанню недійсним з підстав введення в оману стосовно обставин, що мали істотне значення при прийнятті рішення щодо укладення цього правочину, посилаючись на наступне: замовчування обставин, суттєвих для прийняття позичальником правильного рішення щодо укладення ним кредитного договору, що спонукало останнього прийняти рішення, яке він не прийняв би якби був банком сумлінно, своєчасно, повно проінформований щодо цих обставин. Такими суттєвими обставинами, які замовчував на погляд позивача банк, є інформація про сукупну вартість кредиту, а також та обставина, що в договорі взагалі не зазначено яку суму процентів повинен сплачувати позичальник. Цю інформацію, як вважає позивач, банк зобов'язаний був надати споживачу до укладення правочину згідно з вимогами ЗУ «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року клопотання ОСОБА_1 про призначення судової почеркознавчої експертизи - задоволено.

Призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити питання:

1.Чи виконано підпис, який міститься на укладеній між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» додатковій угоді № 5 від 25 березня 2010 року до кредитного договору №010-2/07/1-674-07 від 05 червня 2007 року особою, від імені якої він зазначений (ОСОБА_1.) або іншою особою?

27 березня 2018 року з Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл. проф. М.С. Бокаріуса на адресу апеляційного суду повернулась цивільна справа з клопотанням про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи № 4733, а саме експерт просив надати: вільні зразки (оригінали) підпису (не менше 15 підписів) та почерку (10-15 аркушів) ОСОБА_1 в різнохарактерних за змістом та цільовим призначенням документах, що виконанні до березня 2010 року в: заяві про видачу паспорта (форма № 1), реєстраційній справі, деклараціях, документах з органів РАЦС, автобіографії, договорах, додаткових угодах, заявах, скаргах, квитанціях, відомостях, накладних, дорученнях, рахунках, касових ордерах, довіреностях, чеках, гарантійних талонах, щотижневиках, листах, блокнотах, інших документах тощо; умовно-вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 в різнохарактерних за змістом та цільовим призначенням документах, що виконанні в період з березня 2010 року до теперішнього часу. А також просив сплатити рахунок вартості робіт по проведенню експертизи.

19 червня 2018 року до Апеляційного суду Харківської області з Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл. проф. М.С. Бокаріуса надійшло повідомлення № 4733 від 30.05.2018 року про неможливість надання висновку у зв'язку з тим, що клопотання експерта не виконано, необхідні матеріали не надано, цивільну справу № 638/3565/15-ц до інституту не повернено та станом на 24.05.2018 року рахунок вартості робіт по проведенню експертизи не сплачено.

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити в його визнанні.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до частини 1 статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Посилання апелянта на той факт, що оспорюваний кредитний договір є споживчим договором, отримані кошти витрачені на придбання нерухомості, колегія суддів не приймає, оскільки відповідно до частини 1 кредитного договору № 010-2/07/1-674-07 від 06 червня 2007 рокуцільовим використанням кредиту зазначено «На розвиток бізнесу», що підтверджено власним підписом ОСОБА_1

Стосовно вимог апелянта ОСОБА_1 щодо визнання додаткової угоди № 5 недійсною колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 203 ЦК України, передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільними відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до вимог статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

У відповідності до п. 7 вказаної постанови, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Будь-яких доказів на підтвердження вимог недійсності додаткової угоди № 5. ОСОБА_1 не надано.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі вищенаведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 серпня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко