Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.01.2018 Справа №607/280/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

Головуючого судді Грицака Р.М.

присяжних Зелінського В.М.

Гринда В.П.

за участю секретаря с/з Чех Ю.Ю.

з участю прокурора Галаса Н.В.

представника ТОККПНЛ лікаря-прихіатра Семенчук І.Я.

законного представника ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні І. Я. Семенчук про госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_5 у примусовому порядку, -

В С Т А Н О В И В :

Лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні І.Я. Семенчук звернулася до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 до психіатричного закладу, у примусовому порядку без його згоди. В обґрунтування вимог лікар-психіатр посилається на те, що гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, житель АДРЕСА_1 поступив на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню 05.01.2018 року, доставлений бригадою швидкої допомоги, в супроводі працівників-поліції, батька опікуна ОСОБА_6, госпіталізований черговим лікарем з приводу діагнозу: Інший тип шизофренії, безперервний перебіг, стабільний дефект психіки по змішаному типу. Після огляду ОСОБА_5 комісія дійшла висновку про необхідність госпіталізації для обстеження та лікування у зв'язку з наявність у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок якого пацієнт не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а також виявляє та вчиняє дії, що являють небезпеку для навколишніх. Посилаючись на наведене та те, що ОСОБА_5 внаслідок психічного захворювання не може надати усвідомлену згоду на його госпіталізацію, просив задовольнити заяву.

У судовому засіданні лікар-психіатр яка одночасно є і представником Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні - заяву підтримала, з підстав викладених у ній. Вказала, що ОСОБА_5 страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а також виявляє та вчиняє дії, що являють небезпеку для навколишніх, у зв'язку з чим потребує госпіталізації до психіатричного закладу з метою лікування.

Прокурор у судовому засіданні заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_5 підтримав.

Законний представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 вказав, що його син ОСОБА_5 страждає на тяжкий психічний розлад і на даний час потребує госпіталізації до психоневрологічної лікарні для обстеження та лікування.

У судове засідання був доставлений ОСОБА_5 який не заперечив щодо його госпіталізації.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, вважає, що заяву лікаря-психіатра слід задовольнити з наступних підстав:

Судом встановлено, що пацієнт ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, житель АДРЕСА_1 поступив на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню 05.01.2018 року, доставлений бригадою швидкої допомоги, в супроводі працівників-поліції, батька опікуна ОСОБА_6, госпіталізований черговим лікарем з приводу діагнозу: Інший тип шизофренії, безперервний перебіг, стабільний дефект психіки по змішаному типу.

Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 05.01.2018 року встановлено, що пацієнт ОСОБА_5 зловживає алкоголем, в стані алкогольного сп'яніння спостерігаються судомні напади, неодружений. В психічному статусі ОСОБА_5 є в свідомості, в мовний контакт вступає неохоче, лежить в ліжку, при звертанні до нього виявляє, негативізм, відвертається від співрозмовника, відводить погляд, на запитання відповідає вибірково, при його спонуканні, не завжди по суті, дає окремі відповіді стосовно анамнестичних відомостей, називає своє прізвище, ім'я, де і з ким проживає; стосовно причини його госпіталізації чітко відомостей дати не може «не знаю, не пам'ятаю....треба ОСОБА_5 питати»; в подальшому мовчить, не відповідає на поставлені запитання. Судження прості, примітивні, на побутовому рівні. Мислення аутичне, сповільнене за темпом, непослідовності в мисленні; активно маячінь, галюцинацій не виявляє. Загальний рівень знань низький. Вольові процеси ослаблені. В емоційній сфері достатньо виражена внутрішня напруга, тривожність, розгубленість пацієнта; з іншого боку емоційна неадекватність, озлобленість, підозрілість. До свого стану критика значно знижена. Зі слів батька причиною даного поступлення в стаціонар є погіршення психічного стану - в останні дні вдома неспокійний, злобний, агресивно налаштований до батька, сусідів, не втримується вдома, безцільно ходить по місту, чіпляється до перехожих, з собою носить ножа (ніж у пацієнта вилучений при його госпіталізації у ТОККПНЛ).

Комісія вважає, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» пацієнт ОСОБА_5 потребує госпіталізації для стаціонарного обстеження та лікування без його усвідомленої згоди в зв'язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок якого пацієнт не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а також виявляє та вчиняє дії, що являють небезпеку для навколишніх.

Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд.

Рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Відповідно до вимог ст. 14 цього ж Закону, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці.

Згідно з вимогами ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Комісія вважає, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» пацієнт ОСОБА_5 потребує госпіталізації для стаціонарного обстеження та лікування без його усвідомленої згоди в зв'язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок якого пацієнт не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а також виявляє та вчиняє дії, що являють небезпеку для навколишніх.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що госпіталізація ОСОБА_5 до психіатричного закладу в примусовому порядку є доцільною, тому заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні про госпіталізацію ОСОБА_5 до психіатричного закладу у примусовому порядку слід задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 259, 263, 265, 268, 339-342, 354, 355 ЦПК України, Законом України "Про психіатричну допомогу", суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні І.Я. Семенчук про госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_5 у примусовому порядку задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_2 до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні в примусовому порядку.

Рішення суду підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Головуючий суддяР. М. Грицак