Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3088/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.01.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд, Закарпатської області у складі судді А.А.Надопта, секретар судового засідання С.С.Онисько, за участю сторін та представника позивачки адвоката О.В.Продан, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа- Орган опіки та піклування Виноградівської РДА про надання дозволу на виготовлення проїзних документів на виїзд за кордон дитини без згоди батька-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася у Виноградівський районний суд із зазначеною позовною заявою, яка мотивована тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, від якого у них народилася одна донька ОСОБА_4- ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що з відповідачем вони не проживають разом та не підтримують шлюбні відносини, який крім цього ще і чинить їй перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров»я дитни, її фізичного та духовного розвитку, зокрема, відповідач не надає їй дозволу на виїзд дочки за кордон, а відтак позивачка просить суд надати їй дозвіл на виготовлення та оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон їх дочки ОСОБА_4 без згоди батька та надати їй дозвіл на виїзд за кордон їх дочки без згоди батька строком на п»ять років, оскільки дочка проживає разом з нею, і вона має намір періодично вивозити дочку за кордон, а відповідач для оформлення необхідних документів на виїзд дочки за кордон до нотаріуса не з»являється та добровільно згоду не бажає надати.

В судовому засіданні позивачка та її представник Продан О.В., учочнили свої позовні вимоги та просили суд надати дозвіл на виготовлення та оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон дочки ОСОБА_4 без згоди батька та надати їй дозвіл на виїзд за кордон дочки без згоди батька строком на один рік,

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, не заперечив проти уточнених позовних вимог.

Представник органу опіки та піклування Виноградівської РДА також в судове засідання не з»явилась, проте 09.01.2018р. подав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивачки підтримав повнсітю, а справу просила розглянути у її відсутності. Одночасно із заявою надала Висновок органу опіки та піклування від 04.12.2017р. щодо доцільності надання позивачці дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дитини без дозволу батька.

Отже, вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб

Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов'язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов»язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобов'язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.77-81); при розгляді справи суд керується принципом верховенства права (ст.10); суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. (ст..11); Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст.12); Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності(ст.13) про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.263).

Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами Сімейного та Цивільного кодексів України.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого у них народилася одна донька ОСОБА_4- ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває разом з позивачкою та перебуває на повному її утриманні.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами 7, 8 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка послалась на те, що оскільки дочка проживає разом з нею, і вона має намір періодично вивозити дочку за кордон, а відповідач для оформлення необхідних документів на виїзд дочки за кордон до нотаріуса не з»являється та добровільно згоду не бажає надати просить суд надати їй дозвіл на виготовлення та оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон їх дочки ОСОБА_4 без згоди батька та надати їй дозвіл на виїзд за кордон їх дочки без згоди батька строком на один рік.

Так, ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Отже, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, в тому числі і висновок експерта (ст.66 цього Кодексу), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд, відповідно до положень ст.212 цього Кодексу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, крім цього, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної ради України 27.02.1991р. передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції ООН).

Згідно із ч.1 ст.9 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р. дитина для повного і гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, виховуватися своїми батьками та під їх відповідальністю та в будь-якому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю чи батьком.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Ці вимоги закону кореспондуються та доповнюються з вимогами ст.157 СК України, згідно якої питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. № 57 (зі змінами), виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Відповідно до пп.1 п.4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка просить суд надати їй дозвіл на виїзд за кордон (без визначення конкретної держави) їх дочки ОСОБА_4- ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме терміном на один рік без згоди та супроводу їх батька ОСОБА_5

Представник органу опіки та піклування Виноградівської РДА у своїй заяві від 05.12.2017р. позовні вимоги позивачки визнав повністю, в підтвердження своєї позиції надала Висновок органу опіки та піклування від 04.12.2017р. щодо доцільності надання позивачці дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дочки без дозволу батька.

Таким чином, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі викладеного відповідно до вимог ст.ст.7,24,55,56,112,141,153,157,182,184 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та керуючись ст.ст.10,12,13,18,81,223,259,263-265,280-281 ЦПК України, суд:

В И Р І Ш И В :

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа- Орган опіки та піклування Виноградівської РДА про надання дозволу на виготовлення проїзних документів на виїзд за кордон дитини без згоди батька-задоволити.

Надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл оформлювати та виготовити проїздний документ для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 за межі України.

Надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на виїзд за кордон , неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на один рік, без згоди батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 за межі України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриттям апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийА. А. Надопта