Справа № 466/3977/17 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/5012/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - ОСОБА_9, позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_8, представника відповідача ЛМУ ГУМВС України у Львівській області - Здинянчина Р.Т., представника відповідача ПрАТ «Ірокс» - Грищук Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області, ПрАТ «Ірокс», третя особа ПАТ «БГ Банк» про визнання недійсним договору № 16/9197, укладеного 23.11.2012р. між ПрАТ «Ірокс» та ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про передачу ПрАТ «Ірокс» незавершеного об'єкту будівництва та земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2017 року заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про забезпечення позову відхилено.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_9 в інтересах позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження будь-яким способом та заборони на вчинення будь-яких дій щодо об'єкту незавершеного будівництва на вул. Величковського, 61, 62 в м. Львові житлових будинків з вбудованими об'єктами обслуговування до набрання рішенням суду законної сили. Вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи. Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що позивачі не просять визнати їхні права на конкретні квартири в незавершеному будинку, а просять визнати недійсним договір про передачу незавершеного будівництва та земельної ділянки ПАТ «Ірокс», оскільки такий укладений із суттєвими порушеннями чинного законодавства. Вказує на те, що судом не взято до уваги ту обставину, що у випадку визнання договору недійсним може постати питання про двосторонню реституцію і у випадку відчуження якихось майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва чи його частину ПАТ «Ірокс», реалізація рішення про недійсність договору чи застосування наслідків недійсності може бути суттєво ускладнене. Крім цього, вказує, що судом не взято до уваги той факт, що до введення багатоповерхового будинку в експлуатацію, квартир у ньому не існує, тому неможливо накладати заходи забезпечення позову на окремі квартири.

В судове засідання окрім представника позивачів ОСОБА_9, позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_8, представників відповідачів, решта учасників справи (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що інтереси усіх позивачів захищала представник.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачів та двох позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні доводам апеляційної скарги, пояснення представників відповідачів - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст.ст. 151-153 ЦПК України, відхиляючи заяву про забезпечення позову, - виходив з того, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області, ПрАТ «Ірокс», третя особа ПАТ «БГ Банк» про визнання недійсним договору № 16/9197, укладеного 23.11.2012р. між ПрАТ «Ірокс» та ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про передачу ПрАТ «Ірокс» незавершеного об'єкту будівництва та земельної ділянки на вул. Величковського 61, 62 в м. Львові. 29.06.17 р. до суду поступила заява позивачів про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження будь-яким способом та заборони вчиняти будь-які дії щодо об'єкту незавершеного будівництва на вул. Величковського , 61, 62 в м. Львові. Заяву мотивують тим, що передача вищевказаного об'єкту незавершеного будівництва ПрАТ «Ірокс», згідно оспорюваного договору, суперечить чинному законодавству, оскільки у 2008 році цей об'єкт передано у Фонд фінансування будівництва, довірителями якого є позивачі по справі. Через наявність такої угоди, ФФБ фактично припинив свою діяльність і його довірителі не можуть отримати у власність квартири, які були за ними закріпленні. При цьому, щодо об'єкту вчиняються правочини, відчужуються майнові права на квартири, що ставить під загрозу можливість отримати позивачами закріплені за ними квартири та завершити будівництво будинку на законних підставах. Із змісту долучених до матеріалів справи договорів вбачається, що позивачі інвестували кошти на конкретні квартири. Відтак, забезпечено позов може бути лише в межах прав позивачів, які є порушеними. У разі вирішення спору з заявленими вимогами, резолютивна частина рішення не буде носити зобов'язального характеру. Між тим, у заяві позивачі просять фактично зупинити будівництво двох будинків та передачу нерухомого майна. Вказані вимоги не є співмірними з вимогами, заявленими до суду.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, завданих злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов'язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов'язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на яке судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, може бути передано приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передане майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та їх роз'яснень, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам вважає, що підстав для задоволення такої заяви про забезпечення згаданого позову у суду першої інстанції не було.

Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 заявлено позов до Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області, ПрАТ «Ірокс», третя особа ПАТ «БГ Банк» про визнання недійсним договору № 16/9197, укладеного 23.11.2012р. між ПрАТ «Ірокс» та ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про передачу ПрАТ «Ірокс» незавершеного об'єкту будівництва та земельної ділянки по вул. Величковського 61,62 в м. Львові для добудови.

Крім цього, позивачами подано заяву про забезпечення позову, у якій такі просили вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження будь-яким способом та заборони на вчинення будь-яких дій щодо об'єкту незавершеного будівництва на вул. Величковського, 61, 62 в м. Львові житлових будинків з вбудованими об'єктами обслуговування до набрання рішенням суду законної сили.

На думку колегії суддів заходи забезпечення, про вжиття яких просили позивачі жодним чином не стосуються предмету спору та жодним чином не можуть вплинути на виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову.

Так, як вказано вище, забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання.

Як вказано вище, єдиною позовною вимогою є визнання недійсним договору та виконання можливого рішення суду про задоволення позову жодним чином не стосуватиметься дій, про які вказано у заяві про забезпечення позову та навіть можливі такі дії жодним чином не впливатимуть на виконання рішення в частині заявлених вимог, додатково до яких інших вимог які б вказували на необхідність вжиття заявлених заходів забезпечення позивачами заявлено не було.

Тобто, виконання можливого рішення суду про задоволення позову, - не залежатиме від відчуження чи вчинення будь-яких дій щодо об'єктів незавершеного будівництва на ділянці, про яку йшлося та можливе рішення суду про визнання недійсним оспорюваного договору може бути виконане незалежно від дій, про заборону вчинення яких простять позивачі.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8- залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 січня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра