Постанова

Іменем України

07 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 2-5067/05

провадження № 61-7493св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року у складі суддів: Гірняк Л. А., Заїкіна А. П., Дрішлюка А. І.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2005 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вона з відповідачем уклала договір купівлі-продажу зазначеної квартири, а остання не виконала свої зобов'язання стосовно нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2005 року позов задоволено, визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що складається з першого та другого поверхів, укладений 11 листопада 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнано за ОСОБА_4 право власності на зазначену квартиру з реєстрацією права власності в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості».

У липні 2016 року ОСОБА_6 подала до апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2005 року. Підставою оскарження рішення суду першої інстанції зазначила порушення її прав та інтересів як власника квартири, яка є суміжною по відношенню до спірної квартири, оскільки суд визнав право власності на суміжну квартиру, яка була самовільно реконструйована із збільшенням площі квартири шляхом надбудови другого поверху за рахунок прибудинкової території без її згоди як власника суміжної квартири на проведення такої реконструкції.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 липня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2005 року, оскільки рішенням суду першої інстанції не вирішувалось питання щодо її прав та обов'язків, а тому вона не має передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження рішення суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12 квітня 2017 року ухвала апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року за касаційною скаргою ОСОБА_6 скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилив, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2005 року залишив без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що проведення реконструкції квартири здійснювалось за згодою власників суміжних квартир, в тому числі й ОСОБА_6, що підтверджується її письмовою заявою від 09 березня 2001 року, права та інтереси ОСОБА_6 не порушені.

У жовтні 2017 року ОСОБА_6 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати зазначену ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд, мотивуючи її тим, що рішення суду першої інстанції фактично не переглянуто в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, що є порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків скарги.

08 лютого 2018 року касаційна скарга ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано із Приморського районного суду м. Одеси зазначену справу.

15 березня 2018 року зазначена справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та передана судді-доповідачу.

26 березня 2018 року до Верховного Суду надійшли заперечення ОСОБА_5 на касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року, які мотивовані тим, що касаційна скарга є безпідставною, оскільки не містить обґрунтування яким саме чином факт визнання дійсним договору купівлі-продажу між іншими сторонами за рішенням суду першої інстанції порушує права та інтереси ОСОБА_6

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, виходячи з того, що реконструкція квартири№ АДРЕСА_1 з надбудовою другого поверху проведена за згодою власників суміжних квартир будинку, проти якої також не заперечувала ОСОБА_6, що підтвердила це своїм підписом на заяві від 09 березня 2001 року, виходячи з принципу правової визначеності та врахувавши практику Європейського суду з прав людини, дійшов обгрунтованого висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_6 та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про неправильне застосування судом практики Європейського суду з прав людини не спростовують висновку апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи порушені норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. Суд апеляційної інстанції переглянув справу з урахуванням доводів ОСОБА_6, а обставини, на які вона посилається у касаційній скарзі, не впливають на правильний висновок суду апеляційної інстанції. Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат