Єдиний унікальний номер 225/5573/17 Номер провадження 22-ц/775/209/2018
Номер провадження 22-ц/775/209/2018
Доповідач Жданова В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Жданової В.С.,

суддів: Канурної О.Д., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ситніка Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Державного підприємства «Торецьквугілля» на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року у цивільній справі № 225/5573/17 (суддя Андреєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про стягнення моральної шкоди, завданої умовами виробництва,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача Державного підприємства «Торецьквугілля» на свою користь 100000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я на виробництві.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що з 02.12.2002 року по 20.08.2003 року, з 08.09.2003 року по 03.05.2004 року, з 26.08.2008 року по 25.05.2010 року, з 07.06.2010 року по 18.07.2010 року, з 02.08.2010 року по 24.01.2015 року та з 12.05.2015 року по 25.01.2017 року він працював на підприємствах відповідача - Дзержинського виробничого об'єднання по видобутку вугілля «Дзержинськвугілля» (в подальшому перейменоване на Державне підприємство «Дзержинськвугілля» та Державне підприємство «Торецьквугілля») гірником підземним 2 розряду з повним робочим днем на підземній роботі, прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем на підземній роботі, забійником на відбійних молотках 6 розряду з повним робочим днем на підземній роботі (останнє місце роботи). Стаж його роботи складає 11 років 10 місяців 14 днів, з них в шкідливих умовах праці - 8 років 11 місяців. Згідно наказу №14к від 25.01.2017 року він звільнений з роботи на підставі ст.40 п.2 КЗпП України (невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи). За час роботи на підприємствах відповідача він отримав професійне захворювання - хронічну радикулопатію L5, S1 зліва в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; хронічну сенсоневральну приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.). 24.01.2017 року обласною профілактичною медико - соціальною експертною комісією йому вперше було встановлено 65% втрати працездатності за сукупністю та III група інвалідності з 29.12.2016 року. Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 05.07.2016 року №25/676 підґрунтям для визначення професійної категорії захворювання є дані клінічного дослідження, інформація про умови праці, згідно яких він підлягав дії шуму, рівень якого перевищував гранично допустимий рівень (ГДР), підлягав дії фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, вимушених нахилів, параметри яких перевищували допустимі величини, стаж в шкідливих умовах праці майже 9 років. Усі ці фактори в сукупності призвели до встановлення позивачу професійного захворювання та встановлення ступеня втрати працездатності на рівні 65%. Ці ж обставини знайшли своє підтвердження у акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складеного 28 листопада 2016 року та затвердженого 29 листопада 2016 року.

У зв'язку із отриманим професійним захворюванням його стан здоров'я суттєво погіршився. Отримані професійні захворювання спричинили йому фізичні та моральні страждання, та як наслідок - спричинена значна моральна шкода.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про стягнення моральної шкоди, завданої умовами виробництва, задоволені частково, з відповідача на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я, стягнуто 25000 (двадцять п'ять тисяч) гривен. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду 1 інстанції змінити та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково - в розмірі 19 500,00 грн.

Зазначає, що розмір суми відшкодування у 25 000 грн. є занадто великим і таким, що не відповідає судовій практиці та фактичним обставинам справи. ДП «Торецьквугілля» не заперечує проти часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в розмірі 19 500 грн., такий розмір сатисфакції є повним і достатнім.

Вважає, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції не врахував аналіз Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ,відповідно до якого склалася усталена практика відшкодовувати моральну шкоду із розрахунку 300 грн. за 1 % втрати працездатності. Позивачу згідно висновку МСЕК встановлено 65 % втрати працездатності, тому розмір компенсації має становити 65 % х 300 грн. = 19 500 грн., а також не звернув уваги на той факт, що підприємство є найбільшим роботодавцем у місті і одним з найбільших у Донецькій області і несе значний тягар соціального навантаження. Занадто великі суми відшкодування призведуть до зупинки виробництва і вивільнення працівників, що спричинить масове безробіття. ДП «Торецьквугілля» є збитковим, кредиторська заборгованість на 01.10.2017 року становить 2 427 769 тис. грн., збитки лише за 9 місяців 2017 року становлять 173 594 тис. грн.

На думку відповідача, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах згідно з вимогами законодавства не є матеріально-правовою презумпцією. Тому має доводитись не лише сам факт спричинення моральної шкоди, а і її розмір. Окрім того, суд не дав належної оцінки тому, що позовна заява позивача не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, зокрема, не було надано доказів, якими підтверджується факт моральної шкоди та не зазначено з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з»явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, про що свідчать телефонограми, зареєстровані в журналі телефонограм за №105, №106, які отримані 24.01.2018 року сторонами особисто.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, апеляційну скаргу підтримує, просить її задовольнити.

Від позивача будь-яких заяв не надійшло.

Згідно із частиною 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач протягом значного часу працював на підприємствах відповідача - Дзержинського виробничого об'єднання по видобутку вугілля «Дзержинськвугілля» (в наступному перейменоване на Державне підприємство «Дзержинськвугілля» та на Державне підприємство «Торецьквугілля») на підземній роботі з повн6им робочим днем , що підтверджено записами у трудовій книжці (а.с.7-11).

Згідно наказу №14к від 25.01.2017 року був звільнений з роботи на підставі ст.40 п.2 КЗпП України (невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи).

За час роботи на підприємствах відповідача ОСОБА_1 отримав професійне захворювання - хронічну радикулопатію L5, S1 зліва в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом; хронічну сенсоневральну приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.), про що свідчить виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №727 (а.с.14).

24.01.2017 року обласною профілактичною медико - соціальною експертною комісією позивачу вперше встановлено 65% втрати працездатності за сукупністю та III група інвалідності з 29.12.2016 року (а.с.15).

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 05.07.2016 року №25/676 підґрунтям для визначення професійної категорії захворювання є дані клінічного дослідження, інформація про умови праці, згідно яких він підлягав дії шуму, рівень якого перевищував гранично допустимий рівень (ГДР), підлягав дії фізичного навантаження, вимушеної робочої пози, вимушених нахилів, параметри яких перевищували допустимі величини, стаж в шкідливих умовах праці майже 9 років (а.с.13).

Усі ці фактори в сукупності призвели до встановлення позивачу професійного захворювання та встановлення ступеня втрати працездатності на рівні 65%. Ці ж обставини знайшли своє підтвердження у акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складеного 28 листопада 2016 року та затвердженого 29 листопада 2016 року (а.с.16).

Судом встановлено, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням стан здоров'я ОСОБА_1 суттєво погіршився, що призвело до фізичних та моральних страждань. Постійні фізичні болі призвели до порушення сну, підвищеної збудженості, і як наслідок - постійне вимушене приймання ліків. Крім того, робота на шахті в умовах шуму, рівень якого перевищував допустимі норми, призвели до зниження слуху, через що складним стало спілкування з людьми, розмови телефоном, перегляд телевізору тощо. Зниження слуху призвело до таких фізіологічних порушень як підвищена стомлюваність та часті головні болі. Наслідки отриманого професійного захворювання спричинили вимушені зміни у житті позивача, оскільки за станом здоров»я позивач не має можливості реалізувати свої звички та бажання, інтереси та плани на майбутнє.

Суд першої інстанції визнав доведеним той факт, що позивач відчуває моральні страждання, оскільки відчуває постійний фізичний біль в руках та суглобах, має розлад дихання внаслідок хронічного бронхіту, не витримує фізичних навантажень, має вади серця. У зв'язку з цим порушені звичні життєві зв'язки та умови життя позивача, який через хворобу не може виконувати господарські роботи, допомагати родині по господарству. Постійний фізичний біль позбавляє можливості вести активний образ життя, спілкуватися з родиною та друзями. Отримане професійне захворювання позбавило його можливості реалізувати свої звички та бажання, призвело до необхідності змінити спосіб життя, інтереси та плани на майбутнє.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, а також принципи розумності та справедливості, та вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання позивачем ушкодження здоров'я на виробництві, грошову компенсацію в розмірі 25 000 грн.

Зазначений висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров'я позивачем було надано висновок МСЕК від 24.01.2017 року, згідно з яким позивачу була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 65 % за сукупністю та третя група інвалідності з 29.12.2016 року.

В даному випадку професійне захворювання пов'язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідачем не було надано доказів, якими підтверджується факт моральної шкоди та не зазначено з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди є безпідставними.

Згідно із ст. 57 ЦПК України, в редакції, яка діяла на момент подання позовної заяви, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Доказами, на підставі яких суд встановив наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, висновок МСЕК про встановлення позивачу втрати професійної працездатності.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я ОСОБА_1 призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд також правомірно дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення 25 000 грн., що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи відповідача про те, що існує судова практика, за якою моральне відшкодування визначається з розрахунку 300 гривень за 1% втрати працездатності, є неспроможними та такими, що не мають правового регулювання.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України ( редакція ЦПК на час розгляду справи) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наданих доказів.

Суд першої інстанції об'єктивно оцінив надані позивачем докази на підтвердження моральних страждань, а саме : вимушеність звільнення через неможливість за станом здоров'я продовжувати роботу ( а.с.12), медичний висновок про наявність професійного захворювання №25/676 від 05.07.2016р. ( ас.13), виписки із медичної карти ( а.с. 14), висновок МСЕК ( а.с.15), акт розслідування причин виникнення професійного захворювання ( а.с.16), які дають підстави для висновку про стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди 25000 грн.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість визначеної суми та невідповідність її розміру сформованій судові практиці є безпідставним та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи скарги про те, що занадто великі відшкодування призведуть до зупинки виробництва і вивільнення працівників також є безпідставними, оскільки розмір моральної шкоди не залежить від матеріального стану особи, на якій є обов'язок відшкодувати таку шкоду.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Торецьквугілля» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Вуду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення .

Судді:

Повний текст судового рішення складений 30 січня 2018 року

судді-доповідач В.С. Жданова