Провадження № 2/742/74/18
Єдиний унікальний № 742/3839/17
Позивачка звернулася в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "БУ-1 Прилуки" про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, індексації, заборгованості по підзвітним сумам, витраченим на господарські потреби, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.
Аргументує свої вимоги тим, що 16.02.2007 на підставі наказу №24 її було прийнято на роботу в товариство з обмеженою відповідальністю «БУ-1 Прилуки» на посаду дефектоскопіста рентгеногамаграфування.
13.11.2017 позивачку за власним бажанням на підставі наказу №49-к/тр було звільнено з посади начальника лабораторії з контролю виробництва. Однак всупереч вимог чинного законодавства ТОВ «БУ-1 Прилуки» не провело виплати належних їй сум при звільненні, чим порушило її право на оплату праці, передбачене ст.21 Закону України «Про оплату праці».
Через затримку розрахунку при звільненні, на даний час їй завдано моральних страждань. Так позивач вказує, що протягом тривалого часу була позбавлена матеріальних засобів для існування, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.Був порушений звичний спосіб її життя, що стало для неї великою психоемоційною травмою, стресом, погіршилися відносини з близькими, у зв»язку з чим їй завдано моральної шкоди.
Тому позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути на її користь з відповідача невиплачену: заробітну плату у сумі - 7 078 грн., компенсацію за невикористану відпусту - 7 897,77 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати - 212,37 грн., індексацію заробітної плати - 5 594,77 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що станом на 03 грудня 2017 року становить - 927, 64 грн. та 5000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
В судове засідання позивачка не зявилася, але надала суду заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по підзвітним сумам, витраченим на господарські потреби в розмірі - 9785,08 грн., розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (що становить вже 40 днів) в розмірі - 2650,40 грн. та судового збору в розмірі 640,00 грн. А також просить розглядати справу без її участі.
Відповідач повторно у судове засідання не з'явився, з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового розгляду був повідомлений завчасно, а також не подав відзив до позову і не повідомив про поважність причини неявки в судове засідання. У зв'язку з цим, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до трудової книжки серії БТ-І №8269140, ОСОБА_1, 16 лютого 2007 року прийнята на роботу в ТОВ «БУ-І Прилуки» по переводу з БУ-1 АТФ «Укргазбуд» на посаду дефектоскопіста рентгеногамаграфування на підставі наказу № 24 від 16.02.2007 (а.с.7-8)
Згідно з наказом №49-к/тр від 13.11.2017, виданого ТОВ «БУ-І Прилуки», ОСОБА_1, начальника лабораторії з контролю виробництва, 13 листопада 2017 року звільнено за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України (а.с.9)
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно ч.1 ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
При визначенні суми грошової компенсації за невикористані відпустки суд виходить з роз»яснень, даних в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно яких при розгляді спору про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної щорічної відпустки тільки в разі звільнення його з роботи, а в разі, якщо працівник не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.
Згідно з ст.75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарні дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року зі змінами, якою був затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Відповідно до п. 8 Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
У разi коли середня мiсячна заробiтна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат i допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробiтної плати на середньомiсячне число робочих днiв у розрахунковому перiодi.
Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з 14 листопада 2017 року по 11 січня 2018 року, тобто з дати звільнення позивача по дату ухвалення рішення суду здійснено наступним чином.
Середньоденна заробітна плата розрахована відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100 та складає 1350,88 грн. (заробітна плата позивача за вересень 2017 року) + 1432,00 грн. (відповідно за жовтень 2017 року) : 42 робочі дні за два місяці (21 робочих днів у вересні 2017 року та 21 робочих днів у жовтні 2017 року) = 66,26 грн.
Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також підлягає задоволенню в розмірі - 2650,40 грн. (66,26 грн. / розмір середньоденної заробітної плати/ х 40 днів /кількість днів затримки розрахунку при звільненні/ = 2650,40 грн.).
Щодо вимог позивача відшкодувати моральну шкоду суд зазначає наступне.
Ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Суд також враховує роз'яснення, надані у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно яких судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Судом встановлено, що з вини відповідача було порушено законні права позивача на отримання належних їй грошових сум, що призвело до моральних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя.
Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставин справи, характеру, тривалості та тяжкості моральних страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. не доведені позивачем саме у такому розмірі, відповідно суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 2500,00 грн.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Враховуючи, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, індексації, заборгованості по підзвітним сумам, витраченим на господарські потреби, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обґрунтовані і підлягають задоволенню, то судовий збір за позов майнового характеру у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то оскільки позовні вимоги задоволено на 50%, а саме в розмірі 2500 грн., то витрати понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. підлягають частковому стягненню з відповідача на користь позивача, а саме в розмірі 320,00 грн.
На підставі наведеного, ст.ст.247,263-265,273,280-281,284,289,354 ЦПК України,
В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "БУ-1 Прилуки" про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, індексації, заборгованості по підзвітним сумам, витраченим на господарські потреби, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Ільченко