Справа №442/8028/17
Провадження №2/442/439/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Кравців Х.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участю представників

від позивача: не зявилися

від відповідача: не зявилися

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання ОСОБА_2 особою, що втратила право користування квартирою № 6 на вул. Є. Коновальця, 7/7 в м.Дрогобичі Львівської області. В обгрунтування позову посилається на те, що 04 жовтня 1986 року між нею та відповідачем, ОСОБА_2, був укладений шлюб, який зареєстрований відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 588. У 1992 році відповідачу, позивачу та їх старшій дочці - ОСОБА_2 (після одруження - ОСОБА_3) ОСОБА_4, надано однокімнатну квартиру № 6 на вул. Є. Коновальця, 7/7 в м. Дрогобичі. 02.02.2002 відповідач покинув сімю, самовільно переїхав в Автономну республіку Крим, де і проживає по сьогоднішній день. Зазначає, що внаслідок цього у неї стався „інсульт, після якого вона вже не змогла встати на ноги, самостійного себе обслуговувати. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 11.09.2014 шлюб між нею та відповідачем розірвано,в не надає жодної матеріальної допомоги ні їй, ні їх дітям.На сьогоднішній день у квартирі № 6 на вул. Є.Коновальця, 7/7 в м. Дрогобичі зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач - ОСОБА_1,24.01.1968р.н., діти: ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та онук - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (син ОСОБА_7). Зазначає, що під час телефонної розмови з відповідачем ОСОБА_2, він зазначив, що немає змоги приїхати, щоб добровільно знятися з реєстрації і не заперечує щодо його зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, та приватизації вищевказаної квартири на їх користь. Зазначає, що реєстрація відповідача у квартирі АДРЕСА_2 створює для неї і членів сімї постійні проблеми, додаткові матеріальні витрати, постійні кошти на лікування тощо, враховуючи її поганий стан здоровя, це вкрай негативно впливає на її самопочуття. У звязку з тим, що їх сімя до весни 2017 р. була на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення як малозабезпечена сімя, їм необхідно постійно поновлювати відповідні довідки, зазначаючи про факт його непроживання з ними, крім того, перебуваючи в Автономній республіці Крим, відповідач має нову сімю і не має жодного наміру та можливості повертатися в м. Дрогобич.

Позивач в судове засідання не зявилась, представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обовязки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із ордера на житлове приміщення № 002018 від 25.01.1992 квартира № 6, корп. № 7, буд. № 7 по вул. Миру надається ОСОБА_2, ОСОБА_1 дружині, ОСОБА_8 доньці.

Згідно довідки, виданої КП ЖЕО № 3970 від 25.10.2017 за адресою: АДРЕСА_3, проживають: ОСОБА_2 колишній чоловік, ОСОБА_3 донька, ОСОБА_5 донька, ОСОБА_6 внук.

Відповідно до Акту від 03.03.2017, складеного комісією в складі паспортиста ОСОБА_9, сусідів: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, та затвердженого директором КП „Житлово-експлуатаційне обєднання Дрогобицької міської ради, акту від 16.06.2017, складеного комісією в складі паспортиста ОСОБА_9, сусідів: ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_14 та затвердженого директором КП „Житлово-експлуатаційне обєднання Дрогобицької міської ради, акту від 13.10.2017, складеного комісією в складі паспортиста ОСОБА_9, сусідів: ОСОБА_15, ОСОБА_11, ОСОБА_14 та затвердженого директором КП „Житлово-експлуатаційне обєднання Дрогобицької міської ради, ОСОБА_2, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5, але ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали ОСОБА_2 не має.

Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності . тимчасова відсутність наймача, членів його сімї не потребує згоди інших членів сімї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила шість місяців.

У разі відсутності особи понад шість місяців при розгляді позову про визнання її такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини справи, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сімї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

У Статті 1 Першого протоколу, протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року від 17.07.1997 № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 (№ 6-709цс16).

Судом встановлено, що відповідач тривалий час не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності відповідача у квартирі, що належить на праві приватної власності позивачу.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що оскільки відповідач не проживає у житлі позивача понад встановлені законом строки, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 289, 354, 355, п.п. 9, 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування квартирою № 6 на вул. Є. Коновальця, 7/7 в м. Дрогобичі Львівської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ю.С. Кучаковський