АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою через представника ОСОБА_3, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на гаражі № 1 загальною площею 39, 6 кв. м та № 2 загальною площею 19, 2 кв.м, які розташовані на прибудинковій території АДРЕСА_1.

В обгрунтування позову зазначав, що з 2001 року він користується нежитловими приміщеннями, які розташовані на прибудинковій території по АДРЕСА_1 В 2006 році він за власні кошти провів капітальний ремонт з перебудовою цих приміщень під гаражі та на даний час продовжує їх утримувати. При зверенні до приватного нотаріуса для виявлення власника майна, отримав відповідь про те, що відомості про право власності на нерухоме майно у реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні, власник майна невідомий. Він володіє, добросовісно та відкрито більше 10 років користується даними гаражами, а тому вважає себе таким, що набув право власності на гаражі за набувальною давністю.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2017 року позов залишено без задоволення.

Справа № 757/62553/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/248/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не надав належної оцінки тим фактам, що позивач більше 10 років відкрито, добросовісно і безперервно користується спірними нежилими приміщеннями та утримує майно в належному стані, а власник майна невідомий. Суд безпідставно вказав, що приміщення є самовільною будовою та не взяв до уваги документи, які мають суттєве значення для справи, а саме акт прийому передачі нежитлового приміщення від 26.05.2001 року від попереднього власника; акт комісії від 01.09.2017 року про те, що нежитлові приміщення використовуються в господарських цілях та утримуються в охайному вигляді вже тривалий час громадянином ОСОБА_2; довідки від КП по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерсьжитло» за № 18-431/11 від 02.04.2012 року, № 18-998/11 від 30.07.2014 року, № 1429 від 21.10.2016 року, які підтверджують факт користування нежитловими приміщеннями з 2001 року та відсутності претензій щодо користування ними. Крім того, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування від БТІ документів, які б підтверджували, або спростовували факт самовільного будівництва.

У судовому засіданні представник Київської міської ради Баранов М.С. та представник Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» Кляус Д.О. просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Позивач у судове засідання не з`явився.

Доповнення до апеляційної скарги, подані позивачем через канцелярію суду 10.01.2018 року не враховуються при розгляді даної справи відповідно до ч. 1, 2 ст. 364 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 2001 року відкрито користується нежитловими приміщеннями (сараями), які розташовані на прибудинковій території по вул. Лаврській, 7-А в м. Києві, а в 2006 році за власні кошти провів капітальний ремонт з перебудовою цих приміщень під гаражі та продовжує їх утримання.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідним органом не приймалось рішення щодо надання дозволу на будівництво гаражів, у тому числі про виділ земельної ділянки для будівництва нежитлових приміщень на прибудинковій території АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'ятнадцяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За обставинами справи встановлено, що позивач та ОСОБА_8 26.05.2001 року склали акт прийому - передачі нежитлового приміщення, згідно з яким ОСОБА_8 передав ОСОБА_2 нежитлові приміщення № 6 загальною площею 19,2 кв.м та № 11 загальною площею 39,6 кв.м, якими користувався без правовстановлюючих документів (а.с. 122).

Відповідно до положень ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Позивач не надав будь - яких доказів про надання у власність чи у користування земельної ділянки ні ОСОБА_8 під будівництво спірних нежитлових приміщень, ні йому особисто вже під збудовані ним гаражі.

Позивач приймаючи по акту прийому - передачі нежитлові приміщення вже знав про те, що будь - яких документів, що посвідчують право власності на ці приміщення, особа, яка йому їх передала не має, як і не має документів про право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для визнання права власності за набувальною давністю на самочинне будівництво.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав витребувати від БТІ дані про те, чи є спірні гаражі самочинним будівництвом колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за обставинами справи встановлено, що земельна ділянка під таке будівництво не виділялася, а відтак в силу приписів ст. 376 ЦК України таке будівництво є самочинним незалежно від наявності чи відсутності довідки БТІ і на такі приміщення право власності не виникає.

Позивач за відсутності даних про надання земельної ділянки у власність чи користування при прийомі нежитлових приміщень від особи, яка їх йому добровільно передала не міг не знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, а відтак і сам не може бути визнаний власником таких приміщень за набувальною давністю.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлено 17.01.2018 року.

Головуючий

Судді