ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1267/18 Номер провадження 22-ц/814/686/18Головуючий у 1-й інстанції Клименко С.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Прядкіної О.В., Хіль Л.М.

За участю секретаря Кальник А.М.

Розглянула в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Берізка" ОСОБА_2 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області в складі судді Клименко С.М. від 1 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Берізка" про стягнення розміру середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Фірма "Берізка" про стягнення розміру середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди, в якому просив стягнути середній заробіток за час затримки 99118,08 грн., моральну шкоду 150000 грн. та витрати на правничу допомогу 25000 грн.

Позов обґрунтований тим, що він працював на посаді директора товариства з 03.08.2009 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.10.2013 року його позовні вимоги були задоволені та зобовязано відповідача звільнити ОСОБА_3 за власним бажанням з посади директора з 19.06.2013 року, внести запис про звільнення до його трудової книжки та провести розрахунок при звільнення.

В подальшому, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.07.2015 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 2960 грн., компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати в сумі 2123,50 грн., компенсацію за невикористані щорічні відпустки в сумі 10369,20 грн., середній заробіток за час затримки в сумі 45 657,30 грн., у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1489,30 грн.

Оскільки повний розрахунок товариством було здійснено лише 27.07.2018 року, коли в результаті проведених електронних торгів у виконавчому провадженні №55778563 було примусово виконано судове рішення, період затримки розрахунку у виплаті заробітної плати склав з 02.06.2015 року по 27.07.2018 року та становить 99 118,08 грн.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 1 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Берізка" задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки 99 118, 08 грн., моральну шкоду 70 000 грн., витрати на правничу допомогу 15 000 грн., судовий збір 2043,58 грн., а всього 186 161,66 грн.

Часткове задоволення позовних вимог обґрунтоване встановленим судом фактом невиконання відповідачем рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати, що є підставою для застосування норм статті 117 КЗпП України, якою встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Також суд дійшов висновку щодо часткового задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, яку оцінив в 70000 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 15000 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фірма «Берізка», посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до конфлікту інтересів між колишнім директором товариства та самим ТОВ «Березка» та посиланням на відсутність вини товариства в затримці виплати заробітної плати.

В відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.10.2013 року визнано незаконним рішення загальних зборів ТОВ «Фірма «Берізка» від 14.07.2013 року, оформлене протоколом про відмову ОСОБА_3 у звільненні за власним бажанням, зобовязано ТОВ «Фірма «Берізка» звільнити ОСОБА_3 за власним бажанням з посади директора з 19.06.2013 року, а також внести запис про звільнення до його трудової книжки та провести з ним розрахунок про звільненні.

В подальшому, ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.02.2015 року було розяснено, що трудовий договір, укладений між ТОВ «Фірма «Берізка» та ОСОБА_3 розірваний з 19.06.2013 року за власним бажанням працівника , а отже ОСОБА_3 із зазначеної дати не являється директором ТОВ «Фірма «Берізка».

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.07.2015 року, зміненим частково ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 05.05.2016 року, стягнуто з ТОВ «Фірма Берізка» на користь ОСОБА_3 заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі в розмірі 2960 грн., компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати в розмірі 2123,50 грн., 10324,80 грн. компенсації за невикористані щорічні відпустки, 42761,88 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу в сумі 1489,30 грн.

Вказане судове рішення було виконано повністю лише 27.07.2018 року, що підтверджується платіжним дорученням №393, згідно якого приватний виконавець ОСОБА_5 перерахував ОСОБА_3 борг від боржника ТОВ «Фірма»Берізка» (ВП №55778563) в сумі 67 599,30 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку, суд дійшов висновку про доведеність факту невиконання боржником рішення суду про стягнення звільненому працівнику належних сум, що є підставою для стягнення на його користь середнього заробітку за період з 02.06.2015 року по 27.07.2018 року відповідно до положень статті 117 КЗпП України.

Також суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення завданої моральної шкоди в сумі 70000 грн., при тому, що позивач просив стягнути 150000 грн.

Погоджуючись з розміром стягнутого середнього заробітку в сумі 99118,08 грн., колегія суддів не може погодитися в повній мірі зі стягнутою моральною шкодою в розмірі 70000 грн. та вважає безпідставно завищеними стягнуті судом першої інстанції витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. з огляду на наступне.

За змістом положень діючого КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (стаття 117 КЗпП України).

Визначальними при застосуванні положень статті 117 КзПП України є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та момент проведення з ним остаточного розрахунку, тому після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідні висновки про застосування норм права висловлені Верховним Судом України у постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144ц13.

Встановивши, що рішення суду від 20.07.2015 року, яке набрало законної сили 05.05.2016 року, було виконано державною виконавчою службою на стадії примусового виконання лише 27.07.2018 року, період затримки розрахунку при звільненні становить 1152 дні, тобто з 02.06.2015 року по 27.07.2018 року, суд дійшов правильного висновку про покладення на ТОВ «Фірма «Берізка» відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України та обґрунтовано стягнув середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 99118,08 грн.

При цьому, суд вірно взяв за основу розрахунку середньоденну заробітну плату позивача, встановлену в рішенні Апеляційного суду Полтавської області від 05.05.2016 року у розмірі 86,04 грн.

Доказів, які б спростували правильність здійснено судом першої інстанції розрахунку апелянтом не надано, як і не спростовано правові підстави для здійснення такого стягнення в прядку ст. 117 КЗпП України.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають додаткових зусиль з організації свого життя.

Згідно п.13 ч.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виді діяльності чи галузевої належності.

Стягуючи моральну шкоду в сумі 70000 грн., місцевий суд виходив з тривалості невиконання рішення суду, скрутного матеріального становища позивача, при цьому судом було враховано вимоги виваженості, розумності та справедливості.

Погоджуючись з тим, що по справі мається достатньо правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у відповідності до положень ст. 237-1 КЗпП України, колегія суддів вважає занадто завищеним визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди в сумі 70000 грн., який не відповідає в даному випадку вимогам розумності, виваженості та справедливості, не є співмірним зі змістом порушених трудових прав, та фактично прирівнений до розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

За вказаних обставин, розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду підлягає зменшенню до 3000 грн, що є достатньою компенсацією отриманих позивачем моральних страждань, повязаних з невиконанням відповідачем судового рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зменшення і розміру судових витрат, повязаних з оплатою правничої допомоги.

Так, відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Часиною 4 зазначеної статті встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 надав договір №2/18 про надання правничої допомоги, який був ним укладений 29.01.2018 року з адвокатом ОСОБА_4, а також ордер на надання правової допомоги, квитанцію на виконання договору про сплату гонорару в сумі 25000 грн. та розрахунок надання правничої допомоги.

Згідно розрахунку надання правничої допомоги, адвокатом було здійснено підготовку документів для складання позовної заяви та збір документів (гонорар склав 5000 грн.), складення самої позовної заяви та супровід справи в суді першої інстанції (гонорар склав 10000 грн.).

Не заперечуючи факт надання правничої допомоги позивачу, колегія суддів вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката стягнутий судом в сумі 15000 грн. не відповідає принципу співмірності на не ґрунтується на положеннях ст. 137 ЦПК України з огляду на наступне.

Враховуючи характер спірних правовідносин та досить усталену судову практику вирішення подібних спорів, вказана справа не може бути віднесена до складних.

Крім того, матеріалами справи доводиться, що адвокат ОСОБА_4 приймала участь в 3 судових засіданнях в суді першої інстанції 06.09.2018 року, 14.09.2018 року та 28.09.2018 року, що в часовому вимірі, згідно протоколів судового засідання, складає відповідно 3, 15 та 25 хвилин (в цілому витрачено на судові засідання 43 хвилини).

Також адвокатом було здійснено підготовку документів для складання позовної заяви та власне складання позовної заяви.

Враховуючи зазначене та беручи до уваги приписи статей 137, 141 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що стягнуті на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в сумі 15000 грн. підлягають зменшенню до 5000 грн., що є співмірним до часу, витраченого адвокатом на виконання вказаних робіт та обсягу наданих своєму клієнтові правничих послуг.

Враховуючи зменшення стягнутих сум моральної шкоди, витрат на правничу допомогу та зменшення загальної стягнутої суми, також підлягає зменшенню і стягнутий з товариства на користь ОСОБА_3 судовий збір з 2043,58 грн. до 1069 грн., відповідно до задоволених позовних вимог становить 39%.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що вони не спростовують висновки суду першої інстанції про наявність підстав для судового захисту трудових прав ОСОБА_3

Так, спростовуються матеріалами справи твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не здійснено заходів по належному повідомленню відповідача про час та місце розгляду справи.

Зокрема, матеріалами справи доводиться, що згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - юридична особа ТОВ « Фірма «Берізка» має місцезнаходження в м. Кременчуці, по вул. Свіштовська, 3, куди і були направлені судом судові виклики та повістки.

Отримавши з поштового відділення не врученні відповідачу судові повістки з відмітною «вказана організація не зареєстрована», суд першої інстанції у відповідності до ст. 128 ЦПК України опублікував на відповідному сайті оголошення про виклик до суду ТОВ «Фірма «Берізка» як відповідача в підготовче судове засідання, так і в судове засідання по справі.

Посилання на порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності не заслуговують на увагу і не можуть розглядатись як достатня процесуальна підстав для скасування рішення.

Також відхиляються колегією суддів твердження апелянта про відсутність підстав для стягнення компенсації за затримки розрахунку при звільненні в порядку ст. 117 КЗпП України внаслідок існування між сторонами спору щодо розміру стягнення.

В даному випадку, йде мова про виконання ухваленого судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, яким вже вирішено питання про її розмір, а відтак роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в частині скасування судового рішення щодо позовних вимог про стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Берізка" ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 1 жовтня 2018 року змінити, зменшивши стягнуту з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Берізка» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду з 70 000 грн. до 3000 грн., витрати на правничу допомогу з 15 000 грн. до 5000 грн., судовий збір з 2043,58 грн. до 1069 грн., а всього зменшити стягнуту суму з 186 161,66 грн. до 108187,08 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2018 року.

Судді : Обідіна О.І. Прядкіна О.В. Хіль Л.М.