Єдиний унікальний номер 233/3882/16-ц Номер провадження 22-ц/775/46/2018
Єдиний унікальний номер 233/3882/16-ц Головуючий у 1 інстанції Наумик О.О.
Номер провадження 22-ц/775/46/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 січня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.

за участі секретаря Глушко С.Г.,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу №233/3882/16-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2,

на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2017 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Костянтинівці Донецької області,

встановив:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначив, що 18 квітня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, він складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, ОСОБА_3. Посилаючись на те, що через невиконання ОСОБА_2 зобовязань за наведеним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 30 червня 2016 року становить 51700,11 гривень та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 13567,68 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 34994,33 гривень, заборгованості за пенею та комісією в розмірі 200 гривень та штрафів в розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 2438,10 гривень (процентна складова), просив стягнути з відповідача на його користь, а також понесені судові витрати.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 18 квітня 2006 року станом на 30 червня 2016 року в розмірі 14176, 32 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 гривень. В задоволенні решти позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що рішення суду в частині зменшення судом розміру заборгованості за відсотками прийнято без повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права, просить оскаржуване рішення змінити, а в частині незадоволених вимог про щодо процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, зменшуючи розмір заборгованості відповідача перед позивачем в частині розміру відсотків за користування кредитом, дійшов невірного висновку про ненадання позивачем доказів на підтвердження належного інформування відповідача про зміну базової процентної ставки по кредиту. Оскільки відповідач, здійснюючи оплату заборгованості за кредитним договором фактично прийняла пропозицію позивача про збільшення розміру відсотків.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції прийнято із порушенням та неправильним застосування норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що вона зверталась до банку з письмовою заявою про блокування її кредитного рахунку та кредитної картки. Також, вона не надавала свою згоду на збільшення кредитного ліміту. Крім цього, висновки суду щодо розміру наявної заборгованості не відповідають фактичним обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам. Крім цього, поза увагою суду залишилось те, що надані банком розрахунки заборгованості не містять підпису головного бухгалтера позивача. Крім цього, не було доведено, що кошти, сплачені 24 травня 2016 року на погашення заборгованості за вказаним договором були сплачені саме ОСОБА_2, що призвело до невірного вирішення судом першої інстанції питання про застосування строків позовної давності.

В судове засідання апеляційного суду представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, подав заяву з проханням розглянути справу без його участі.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 доводи, викладені в її апеляційній скарзі підтримала та просила її задовольнити, апеляційну скаргу позивача просила залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційних скарг позивача ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідача ОСОБА_2 виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст. 376 ЦПК України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі за наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 квітня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір без номеру, згідно з яким відповідач отримала кредит 1300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов укладеного договору він складається з «Заяви на відкриття рахунку» (а.с.42,43), Умов і Правил надання банківських послуг (витяг на а.с.8-13). Відповідач підтвердила свою згоду на це підписом у заяві.

Відповідно до п.5.5 «Правил користування платіжною карткою» позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами ОСОБА_3» з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Відповідно до п.6.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Позивач свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, що стороною відповідача не спростовано.

Ця обставина, а також та обставина, що відповідачка користувалася наданими їй ОСОБА_3 грошовими коштами, підтверджено випискою по картковому рахунку відповідача (а.с.91-95,131-138).

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 (договір №б/н від 18 квітня 2006 року) при старті карткового договору був встановлений кредитний ліміт 1300 гривень, 23.05.2006 року відбулося збільшення кредитного ліміту до 2300 гривень, і в подальшому відбувалася зміна кредитного ліміту: 11.02.2009 року 1400 гривень, 13.02.2010 року 4000 гривень, 20.10.2010 року 10000 гривень, 22.02.2011 року 14300 гривень, 08.04.2011 року 15000 гривень, 09.09.2014 року - 13570,00 гривень. (а.с.172)

Відповідно до п.8.6 Кредитного договору, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплати ОСОБА_3 штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач, в порушення умов Кредитного договору, ст.509, 526, 1054 ЦК України кредитні зобов'язання за Договором не виконала, у зв'язку з чим, станом на 30 червня 2016 року позивачем нарахована заборгованість в розмірі 51700,11 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 13567,68 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 34994,33 гривень, заборгованості за пенею та комісією в розмірі 200 гривень та штрафів в розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 2438,10 гривень (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення пені, комісії та штрафів суд першої інстанції, з урахуванням наданого позивачем розрахунку, обґрунтовано виходив з того, що згідно вимог ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП) з відповідача не підлягають стягненню зазначені суми заборгованості, оскільки остання проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка відповідно до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року та від 02 грудня 2015 року входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Також, вирішуючи питання про визначення розміру заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що встановив, що згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за період з 01 червня 2014 року по 30 червня 2016 року проценти за користування кредитними коштами нараховувались ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі, більшому, ніж 3% в місяць на залишок заборгованості, при цьому, письмово ОСОБА_2 про зміну їх розміру не повідомляв, що суперечить вимогам ст.1056-1 ЦК України.

Такі висновки суду зроблені із дотриманням вимог матеріального та процесуального закону, оскільки доказів на підтвердження повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки за кредитним договором позивачем суду не надано, а тому доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Визначаючи розмір заборгованості та вирішуючи питання про наявність підстав для застосування строків позовної давності, суд першої інстанції, провівши розрахунок, визначив загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 18 квітня 2006 року станом на 30 червня 2016 року у сумі 24489,52 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 13567,68 гривень та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 10921,84 гривень.

При цьому, суд першої інстанції, не приймаючи до уваги доводи відповідача про застосування строків позовної давності та відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску такого строку в частині стягнення процентів, керуючись вимогами ст.257, 261, 264 ЦК України, виходив з того, що наявним у матеріалах справи письмовим доказом у вигляді розрахунку заборгованості за Кредитним договором (а.с.4-6), підтверджується здійснення відповідачем 24 травня 2016 року оплата частини заборгованості в сумі 2150 гривень, чим, згідно вимогам матеріального закону, наведеного вище, перебіг позовної давності був перерваний. Доказів на спростування здійснення 24 травня 2016 року відповідачем оплати заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі узгоджуються із наявними в матеріалах справи письмовими доказами та зроблені у відповідності до вимог матеріального закону.

На підставі викладеного апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить доводів на спростування вказаних висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 377, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складений 16 січня 2018 року.

Головуючий