АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/168/18 Справа № 195/143/17-ц Головуючий у 1 й інстанції - Кондус Л. А. Доповідач - Пищида М.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Пищиди М.М.,

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участі секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа державний нотаріус Томаківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Корнієнко Яни Станіславівни, про витребування земельної ділянки переданої за недійсним правочином,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2017 року позивач звернувся із зазначеним позовом, посилався на те, що на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданого Томаківською сільською Радою народних депутатів Дніпропетровської області 24.09.2001 року, він є власником земельної ділянки площею 7.260 га (пай № 317), яка розташована на території Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області. Цільове призначення землі - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2571.

Грошова вартість земельної ділянки згідно довідки № 367, виданої Томаківським районним відділом земельних ресурсів Дніпропетровської області від 01.10.2001 року складає 54 363 гривні.

У вересні 2001 року через тяжкий матеріальний стан, тяжку хворобу та необхідність отримання грошей на лікування,позивач звернувся до відповідача з пропозицією передачі землі в оренду на довгостроковий термін (до 15 років), та отримання плати за оренду за усі 15 років наперед, за використання відповідачем землі.

Сторонами оренди була досягнута домовленість, проте що, плата за 15 років оренди становить 2 000 гривень.

01.10.2001 року відповідач відвіз його до державного нотаріуса Корнієнко Я.С., де він через поганий зір, не читаючи документів (оскільки довіряв відповідачу та третій особі), підписав договір оренди, як йому зазначили відповідачка та нотаріус.

Наприкінці 2016 року він звернувся до відповідача, та запропонував продовжити термін дії договору оренди землі.

Однак, від відповідача йому стало відомо про те що, земля вже не є власністю позивача, а є власністю відповідача, оскільки 01.10.2001 року він не здав в оренду землю, а продав її відповідачу (про що були надані копії документів: купівлі продажу землі).

Позивач також зазначає, що 07.01.2017 року він отримав юридичну консультацію адвоката Горшовенко А.В. (довідку додає), де йому було роз'яснено діюче у 2001 році законодавство, відповідно до якого продаж землі з цільовим призначенням: «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», був заборонений. Оскільки, мораторій на відчуження земельних часток (паїв) був запроваджений з прийняттям 18.01.2001 року - Закону України «Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю)». Закон забороняв відчужувати земельні частки (паї), «крім передачі їх у спадщину та при викупі земельних ділянок для державних і громадських потреб». Відповідно до цього закону, власники земельних часток (паїв) тимчасово не могли укладати угоди щодо купівлі-продажу землі.

Позивач зазначає, що у всякому разі, продаж спірної землі 01.10.2001 року був неможливий, що вказує на недійсність спірного договору купівлі-продажу землі.

На момент укладання спірного правочину (договір купівлі-продажу землі від 01.10.2001 року) діяв старий Земельний Кодекс України (в редакції від 18.12.1990 року, за № 561-ХІІ).

За таких обставин, позивач вважає що відповідачка скористалася його тяжким положенням і скрутою, та ввела його в оману що до дійсності угоди, пообіцявши укласти договір оренди - а на справді уклала договір купівлі-продажу землі за допомогою знайомого нотаріуса, ігноруючи діючий на той час мораторій на відчуження земельних часток (паїв), який був запроваджений з прийняттям 18.01.2001 Закону України «Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю)». Закон забороняв відчужувати земельні частки (паї), «крім передачі їх у спадщину та при викупі земельних ділянок для державних і громадських потреб».

Заочним рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки переданої за недійсним правочином, третя особа - державний нотаріус Томаківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Корнієнко Яна Станіславівна - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, який задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним і необгрунтованим, постановлене із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що договір купівлі - продажу земельної ділянки є нікчемним правочином, а нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким. Саме тому, позивач заявляє вимогу не про визнання недійсним правочину, а заявляє вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, тобто витребування майна, переданого за недійсним правочином.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувшись до суду з позовом про витребування земельної ділянки невірно обрав спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні пред'явлених вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з копії Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Томаківською сільською Радою народних депутатів Дніпропетровської області 24.09.2001 року, вбачається, що позивача у справі зазначено власником земельної ділянки площею 7.260 га (пай № 317), яка розташована на території Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області. Цільове призначення землі - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2571.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу, укладеного 01.10.2001 року між сторонами у справі, посвідченого державним нотаріусом Томаківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Корнієнко Я.С.

З даного договору купівлі-продажу вбачається, що позивач (Продавець) продав, а відповідач (Покупець) купила земельну ділянку розміром 7,260 га, яка розташована на землях Томаківської сільської Ради Томаківського району Дніпропетровської області, надану для ведення товарного виробництва. При цьому згідно п. 2.1. Договору вказаний продаж вчинено за 2000 грн.

Також встановлено, що вказаний договір підписано сторонами у справі, ніяких експертиз щодо недійсності підписів не проводилось, тобто він є дійсним. Інформації про визнання даного договору недійсним, нікчемним позивач не надав і раніше не звертався до суду з іншими позовами, щодо визнання даного договору недійсним, нікчемним та ін.

Крім цього, встановлено, що земельна ділянка, площею 7,260 га, яка розташована на території Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області, цільове призначення землі - ведення товарного сільськогосподарського виробництва перебуває у власності ОСОБА_3, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 03.10.2001 року, який виданий на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 2516.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно вимогст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України (в редакції чинній на день ухвалення рішення), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.11 ЦПК України (в редакції чинній на день ухвалення рішення), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду Українии №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справі в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. В свою чергу, вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу,задовольнити вимогу у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у позові, оскільки позивач, звернувшись до суду з позовом про витребування земельної ділянки переданої відповідачу за недійсним правочином, а саме договором купівлі-продажу, укладеним 01.10.2001 року, невірно обрав спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні пред'явлених вимог.

З огляду на викладене, вимоги ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки переданої за недійсним правочином не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права та хибність висновків суду щодо невірного обрання позивачем способу захисту прав - є безпідставними, оскільки ґрунтуються на помилковому тлумаченні апелянтом положень закону, що регулює спірні правовідносини

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначені чинним законодавством.

Головуючий:

Судді: