Справа № 683/2253/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Бондарчук Л.А.

секретаря Борикіної Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів цивільну справу № 683/2253/18, 2/683/1101/2018 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 7/18 частки квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позову посилається на те, що з 2008 року він користується та розпоряджається квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вказана вище квартира станом на 2008 рік належала ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та відповідачам по справі.

Позивач зазначає, що 08 липня 2016 року набув права власності на 11/18 частки спірної квартири на підставі договору дарування від 08 липня 2016 року за реєстровим номером 995. Власниками 7/18 частки зазначеної квартири залишаються відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_2 належить 4/18 частки (1/6 частки на підставі Свідоцтва про право власності на житло + 1/18 частки в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_7), ОСОБА_3 належить 1/6 частки квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 08 січня 1998 року.

З 2008 року по даний час будь-яких вимог чи претензій до позивача у зв'язку з користуванням ним вищевказаної квартири ніхто не висував. Проте, позивач на даний час обмежений вільно користуватись та розпоряджатись нерухомим майном (оформити субсидію, прописати своїх членів сім'ї), оскільки 7/18 частки квартири належить відповідачам по справі.

Укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу чи дарування не представляється можливим, оскільки ОСОБА_1 невідомо місце проживання чи перебування відповідачів по справі.

Позивач вказує, що добросовісно, відкрито та безперервно володіє всією квартирою АДРЕСА_1 з 2008 року по теперішній час, як своєю власною в повному обсязі, сплатив кошти відповідачам по справі за їх частку, а тому має право на визнання за ним права власності на 7/18 частки зазначеної квартири за набувальною давністю.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, його представник - адвокат ОСОБА_8 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові та просив їх задоволити.

Відповідачі, які повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суд не повідомили.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у відповідності до договору дарування від 08 липня 2016 року за реєстровим номером 995, посвідченим нотаріально, ОСОБА_1 належить 7/18 частки квартири АДРЕСА_1.

Власниками 7/18 частки квартири АДРЕСА_1 є відповідачі по справі ОСОБА_2, ОСОБА_3.

ОСОБА_2 належить 4/18 частки (1/6 частки на підставі Свідоцтва про право власності на житло + 1/18 частки в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_7), ОСОБА_3 належить 1/6 частки квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 08 січня 1998 року.

Судом приймаються до уваги ті обставини, що позивач користується вказаною квартирою з 2008 року, оскільки у відповідності до Договору про досягнення домовленостей про оформлення договорів купівлі-продажу квартири відповідачі по справі взяли на себе зобов'язання оформити нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу за що отримали кошти в сумі 10 350 доларів США станом на 01 березня 2010 року.

В той же час захистити своє право позивач позбавлений можливості, оскільки відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору про відчуження нерухомості, з урахуванням своїх зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до частини 2 статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Враховуючи положення ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила ст. 344 Цивільного Кодексу України (в редакції 2004 року) про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України та п. 9 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» інститут набувальної давності базується на сукупності таких обставин: тривалого добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений законодавством строк перебування речі у володінні певної особи.

Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна.

Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до п. 13 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Це означає, що особа може набути права власності за набувальною давністю у випадку добросовісного заволодіння майном та на відповідній правовій підставі.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Враховуючи домовленість позивача та відповідачів по справі, а також те, що ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2, ОСОБА_3 кошти за належні їм частки у квартирі, проте останні свідомо ухиляються від укладення нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу, з 2008 року ОСОБА_1 добросовісно, відкрито, безперервно володіє спірним нерухомим майном з 2008 року є необхідність в захисті права позивача, шляхом визнання за ним права власності за набувальною давністю на 7/18 частки квартири АДРЕСА_1.

На підставі ст. 328, 335, 344 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 142 ч. 1, 206 ч. 4, 247 ч. 2, 263-267, 273, 274 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 7/18 частки квартири АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Суддя: