ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1661/18 Справа № 185/9433/17 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В.М. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Павлоградський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, 03.08.2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 2434, про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.07.2007 року у сумі 37 007,93 грн. таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі (а.с.2-6).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Павлоградський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено в повному обсязі. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 03.08.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 2434, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 06.07.2007 року, за період з 06.07.2007 року по 31.03.2016 року, в розмірі 37 007 грн. 93 коп. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.61-65).

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вказаного позову відмовити (а.с.70-73).

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що при наданні пакету документів нотаріусу для вчинення виконавчого напису банком дотримані всі вимоги закону, а отже підстав визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню немає.

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03.08.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, за реєстровим №2434 було вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з ОСОБА_1, заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.07.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» у сумі 37 007,93 грн., яка складається з наступного: 5 592,04 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 26 515,51 грн. - заборгованість за відсотками; 2 900,00 грн. - заборгованість з пені та комісії; 250,00 грн. - заборгованість по штрафам (фіксована частина); 1 750,38 грн. - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості). Витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису складають 1 350,00 грн. Строк за який провадиться стягнення 3 191 день, а саме з 06.07.2007 року по 31.03.2016 року (а.с.10)

На підставі вказаного виконавчого напису, державним виконавцем Павлоградського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_3 03.10.2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 2434 від 03.08.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості в розмірі 37 007,93 грн. (а.с.11).

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється гл.14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок).

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, встановлено такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 3 гл. 16 Порядку (в редакції на день вчинення виконавчого напису) передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого банком нотаріусу (а.с.15-34), борг у позивача перед банком виник з липня 2007 року. Також із напису, здійсненого нотаріусом вбачається, що стягнення проводиться за вісім років вісім місяців і двадцять пять днів. Таким чином, нотаріус, на порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 здійснив виконавчий напис поза межами встановленого трирічного строку.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає з огляду на наступне.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові у справі № 6-887цс17, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами, згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05.07. 2017 року у справі №6-887цс17.

Отже, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що подаючи приватному нотаріусу заяву про вчинення виконавчого напису, відповідачем не були дотримані вимоги законодавства, зокрема щодо доведеності безспірності заборгованості боржника. Виконавчий напис про стягнення заборгованості перед банком вчинений нотаріусом поза межами строку встановленого законом і сама по собі ця обставина свідчить про відсутність ознаки безспірності вимог стягувача, тому доводи апелянта є помилковими і не можуть бути враховані.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, надав належну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»- залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: