АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю м.Дніпропетровська, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,про стягнення матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з багаторазово уточненим позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, мотивуючи тим, що їй на праві приватної власності належить нежитлове приміщення №7 в будинку №53 по вул.Комсомолській у м.Дніпропетровську, яке вона як власник могла надавати в оренду та отримувати від цього відповідний прибуток.

Зазначала, що в червні 2014 року у дворі будинку №52 по вул.Комсомолській у м.Дніпропетровську почалася реконструкція однієї з будівель виробничого приміщення, яка належить ОСОБА_2, під житловий будинок.

Вказувала, що 26 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області з декларацією про початок виконання будівельних робіт стосовно реконструкції виробничого приміщення під житловий будинок по вул.Комсомольській,53 в м.Дніпропетровськ та здійснюючи реконструкцію виробничого приміщення, підводячи комунікації, представник забудовника пошкодив фундамент її будинку, по стінам будинку №53 по вул.Комсомольській в м.Дніпропетровську пішли величезні тріщини, зруйновано штукатурку, поли, електропроводку, фундамент тощо.

Посилаючись на те, що наразі належні їй нежитлові приміщення знаходяться в аварійному стані, оскільки при здійсненні будівельних робіт ОСОБА_2, як власник виробничого приміщення, не дотримувалась будівельних норм та не враховувала інтереси інших власників сусідніх будівель, чим спричинила їй матеріальну шкоду, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 у рахунок відшкодування завданої їй матеріальної шкоди 306.259 грн. та стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2016 року усунено описку у рішенні суду шляхом вірного зазначення імені відповідача як Людмила.

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що саме її діями належне позивачу нежитлове приміщення опинилося в аварійному стані.

Зважаючи на те, що дана справи перебуває у провадженні апеляційного суду з 01 червня 2016 року (т.1 а.с.207) та приймаючи до уваги те, що сторони надавали відповідні пояснення по справі в суді апеляційної інстанції (т.2 а.с.23), а представник позивача ОСОБА_8, яка безпосередньо надавала пояснення в суді апеляційної інстанції, ознайомлювалась з матеріалами справи 02 серпня 2018 року (т.2 а.с.111-112), колегія суддів вважає за необхідне продовжити розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 без участі позивача та її представника, а заяву ОСОБА_9 про відкладення розгляду по справі (а.с.127-128) не може визнати обґрунтованою, оскільки частиною 1 ст.6 та ст.13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будьякого висунутого проти нього кримінального судочинства.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення №7 в будинку 53 по вул.Комсомольській в м.Дніпропетровську на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 червня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за №4020, й договору купівлі-продажу квартири від 19 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстровано в реєстрі за №2556, а також рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська про визнання права власності на новостворене майно, яке набрало чинності 13 червня 2008 року.

В період з червня 2014 року відповідач ОСОБА_2 розпочала будівельні роботи з реконструкції виробничого приміщення під житловий будинок по вул.Комсомольській,53 в м.Дніпропетровську на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт від 26 грудня 2013 року.

Відповідно до висновку технічного огляду будівельних конструкцій нежитлового приміщення №7 по вул.Комсомольська 53 Інституту проектування та експертизи будівництва встановлено, що конструкції будівлі, що належать позивачці ОСОБА_3 перебувають у незадовільному та аварійному стані, технічний стан конструкцій будівлі належить до категорії К-2, К3, К-4. Ця будівля може використовуватися за призначення тільки після капітального ремонту.

За визначенням експертів матеріальні збитки, спричинені позивачці відповідачкою, складають за кошторисом 306.259 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції вважав доведеним, що ОСОБА_2 істотно порушила встановлені норми будівництва та архітектури, чим завдала шкоди позивачу.

Однак колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про задоволення позову у звязку з наступним.

За правилом статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном

Згідно з ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому шкоди.

Згідно з частинами чотири, пять статті 319 ЦК України власність зобов'язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Частиною другою статті 1166 ЦК передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов'язок доведення відсутності їх вини в завданні шкоди позивачу.

Як розяснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а)наявність шкоди, б)протиправна поведінка заподіювача шкоди, в)причинний звязок між шкодою та поведінкою заподіювача, г)вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно із частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обовязковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України (у редакції закону, чинному на момент виникнення спірних правовідносин).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 ЦК України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

За способом утворення докази поділяються на первинні (відомості про факти одержують із першоджерела - з оригіналу документа, від свідка-очевидця і т.п.) і похідні (відомості про факти одержують із джерела, що відтворює інший доказ, - з копії документа).

За відношенням до шуканого факту докази поділяються на прямі (прямо вказують на наявність або відсутність шуканого факту) і непрямі (дозволяють зробити припускаємий висновок про шуканий факт).

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обовязок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Зважаючи на те, що у даній справі саме відповідач повинен доводити, що не спричиняв шкоди, відповідачем ОСОБА_2 було заявлене клопотання про призначення по справі комплексної науково технічної судової експертизи.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року було частково задоволено клопотання відповідача ОСОБА_2 та призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлені питання: 1. Чи є причинно-наслідковий звязок між діями з проведення будівельних робіт ОСОБА_2 в будинку №53 по вул.Старокозацькій (колишня Комсомольська) в м.Дніпро (Шевченківський район) та незадовільним, аварійно технічним станом нежитлових приміщень №7 в житловому будинку №53 по вул.Старокозацькій (Комсомольська) в м.Дніпро? 2. Який матеріальний збиток завданий власнику нежитлових приміщень №7 в житловому будинку №53 по вул.Старокозацькій (Комсомольська) в м.Дніпро внаслідок проведення будівельних робіт ОСОБА_2 в будинку №53 по вул.Старокозацькій (Комсомольська) в м.Дніпро? Зобовязано ОСОБА_3 надати експерту вільний доступ до нежитлових приміщень №7 житлового будинку №53 по вул.Старокозацькій (Комсомольська) в м.Дніпро.

Згідно висновку експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №3552-18 від 06 квітня 2018 року, яка проведена Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановити причинно-наслідковий звязок між діями з проведення будівельних робіт ОСОБА_2 в будинку №53 по вул.Старокозацькій (колишня Комсомольська) в м.Дніпро (Шевченківський район) та незадовільним, аварійно технічним станом нежитлових приміщень №7 в житловому будинку №53 по вул.Старокозацькій (Комсомольська) в м.Дніпро, експертам по наданим матеріалам на час проведення дослідження та складання висновку не представляється можливим; на момент дослідження не можливо встановити причину виникнення пошкоджень нежитлових приміщень №7 в житловому будинку №53 по вул.Старокозацькій (Комсомольська) в м.Дніпро, тому матеріальний збиток не розраховується (т.2 а.с.87-103).

В описовій частині висновку експертами зазначено, що відсутні належні документи, якими зафіксовано саме момент виникнення тріщин у будинку №53 по вул.Старокадацькій (колишня Комсомольська) та встановлено категоричну причину руйнувань конструкцій житлового будинку №53.

Саме цей висновок колегія суддів приймає до уваги як належний та допустимий доказ у даній справі.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довів, а відповідач ОСОБА_2 спростувала факт того, що її діями завдано збитків позивачу.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю м.Дніпропетровська, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, - про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_12