Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 711/10851/17

Номер провадження2/711/520/18

12 січня 2018 року

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, -

встановив:

Позивачка, посилаючись на те, що вона працювала інженером з проектно-кошторисної роботи, кошторисного відділу, управління закупівель робіт/послуг на ПАТ «Азот», а при звільненні 19 квітня 2017 року відповідач не виплатив належну їй заробітну плату, звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 27 487 грн. 81 коп., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та судових витрат.

Позивачка в судове засідання не з»явилася, до початку розгляду справи подала заяву про розгляд справи без її участі Позовні вимоги підтримала, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився. Надав відзив на позовну заяву та додаткові пояснення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з трудової книжки позивачки, вона з 22 квітня 2014 року по 18 квітня 2017 року включно працювала на ПАТ «Азот» інженером з проектно-кошторисної роботи, кошторисного відділу, управління закупівель робіт/послуг, а 19 квітня 2017 року була звільнена за скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні позивачки з нею не було проведено остаточного розрахунку з виплати заробітної плати у зв'язку з чим утворилась заборгованість з виплати заробітної плати, яка складає 25 239 грн. 50 коп. ( довідка ПАТ «Азот» №699 від 21 грудня 2017 року )

При цьому суд звертає увагу на те, що у відзиві на позов відповідач не оспорює суму боргу, а лише вказує на те, що затримка з виплати заробітної плати сталася з незалежних від нього причин.

До теперішнього часу відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з позивачкою, через що остання звернулася до суду з зазначеним позовом.

Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов'язків.

Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

На підставі ст.116 КЗпП України, відповідачу належало провести повний розрахунок з працівником в день звільнення - 19 квітня 2017 року, що зроблено не було.

Як встановлено судом, відповідач в порушення ст.116 КЗпП не здійснив виплати належної позивачці заробітної плати в день її звільнення у зв'язку з чим до теперішнього часу має заборгованість перед позивачкою в розмірі 25 239 грн. 50 коп., яка підлягає стягненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

На підставі абз.4 ч.2. п.2 Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року про затвердження «Порядку обчислення середньої заробітної плати» передбачено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Таким чином розрахунки повинні проводитися за останні повні два місяці, які передували звільненню позивачки з роботи, а саме червень та липень 2017 року.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки ПАТ «Азот» від 21 грудня 2017 року №699 про доходи ОСОБА_1.., її середньоденна заробітна плата становить 514 грн. 24 коп.

Таким чином розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 19 квітня 2017 року по 12 січня 2018 року ( день ухвалення судового рішення по справі ) становить 94 105 грн. 92 коп. (514 грн. 24 коп./ середньоденна заробітна плата /х 183 / кількість робочих днів за період з 19 квітня 2017 року по 12 січня 2018 року /)

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачкою станом на 12 січня 2018 року становить 119 345 грн. 42 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки з відрахуванням всіх обов'язкових платежів, передбачених законом.

Суд вважає, що доводи представника відповідача щодо відсутності у підприємства достатнього фінансового ресурсу, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є необґрунтованими.

В цьому контексті слід звернути увагу, що у своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст.116, 117 КЗпП дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31 травня 2017 року, №6-259цс17 від 13 березня 2017 року). Аналогічні розяснення викладені і в п.20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»

Наявність арешту на рахунках відповідача, що накладений постановою державного виконавця від 29 травня 2017 року не виправдовує затримку розрахунку при звільненні. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

На підставі наведеного, ст.ст.115,116,117 КЗпП України керуючись ст.ст. 76-81, 263-265,268,273 ЦПК України,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азот» (18014. м. Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, 72, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) заборгованість по заробітній платі в сумі 25 239 грн. 50 коп., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 19 квітня 2017 року по 12 січня 2018 року в сумі 94 105 грн. 92 коп. з відрахуванням всіх обов'язкових платежів, передбачених законом.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азот» (18014. м. Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, 72, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) 704 грн. 80 коп. судового збору .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р. В. Демчик