Справа № 199/2049/18
(2/199/1582/18)
18 липня 2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Руденко В.В.,
при секретарі Куземі О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобовязання вчинити певні дії, -
Позивач звернулась в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником будинку №59 по вул.. Новочеркаській в м. Дніпрі. У вказаному домоволодінні, крім неї на даний час зареєстрований та не проживає відповідач по справі ОСОБА_2.
Відповідач не проживає у зазначеному домоволодінні з 1990 року, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, його особистих речей в будинку немає. У звязку з цим позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та примусово зняти його з реєстрації.
У судове засідання позивач та її представник не зявились, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим зі згоди позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення.
Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить №59 по вул. Новочеркаській в м. Дніпрі, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності від 04 березня 1996 року виданий виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської ради народних депутатів, виданого в обмін договору купівлі-продажу від 19 жовтня 1990 року.
У зазначеному домоволодінні зареєстрований відповідач по справі, як член сімї колишнього власника домоволодіння, однак не проживає з 1990 року.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Право користування член сімї власника втрачає при переході права власності до іншої особи.
Оскільки відповідач по справі мав право на користування домоволодінням як член сімї колишнього власника домоволодіння та втрати таке право з переходом права власності до позивача, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання відповідача по справі таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволенні.
В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації у вказаному житловому приміщенні. Крім того вимоги предявлені до особи, яка не є учасником справи та до компетенції якої не відноситься зняття осіб з реєстрації.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачана користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 12,81, 133,141, 144,263-265,280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, домоволодінням №59 по вул. Новочеркаській в м. Дніпрі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Суддя