У Х В А Л А

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 2-825-10

провадження № 61-4894св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Васильківська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «Васильківтепломережа» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2010 року у складі судді Пасіки К. Г. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року у складі суддів: Коцюрби О. П., Журби С. О., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Васильківської міської ради Київської області про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0488 га, яка розташована на АДРЕСА_1, та визнання недійсним договору оренди цієї земельної ділянки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 27 вересня 2007 року він з прилюдних торгів придбав нежитлову будівлю громадської вбиральні загальною площею 53,7 кв. м., яка знаходиться на АДРЕСА_1. Зазначена будівля перебувала у власності територіальної громади міста Василькова і її продаж здійснювався у відповідності до вимог законодавства України про приватизацію невеликих державних підприємств. Вартість будівлі відповідала ринковій вартості та включала в себе вартість земельного компоненту. Розмір земельної ділянки, на якій розташована вказана нежитлова будівля у договорі купівлі-продажу вказано не було. В обґрунтування розміру земельної ділянки, що відповідає площі 0,0488 га, надав копію договору оренди земельної ділянки, укладеного з орендодавцем - Васильківською міською радою Київської області. Вважає, що саме така площа є необхідною для обслуговування будівлі. Укладенню договору оренди земельної ділянки передувало виготовлення технічної документації, в якій погоджувалася відповідними службами конфігурація та розмір земельної ділянки. Посилаючись на положення статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 120 Земельного кодексу України, вказував, що з набуттям права власності на будівлю за цивільно-правовою угодою - договором купівлі-продажу - він набуває одночасно право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться зазначена будівля. Враховуючи викладене, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0488 га, яка розташована на АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір оренди цієї земельної ділянки від 23 грудня 2009 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Васильківською міською радою Київської області.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір купівлі-продажу спірної нежитлової будівлі громадської вбиральні є різновидом цивільно-правової угоди. Право власності на земельну ділянку під будівлею належало територіальній громаді міста Василькова. Оскільки продавцем будівлі була ця територіальна громада в особі Васильківської міської ради, то підстав вимагати від нового власника укладати окрему цивільно-правову угоду про будь-яке право на земельну ділянку у попереднього власника немає. Розмір земельної ділянки площею 0,0488 га є таким, що необхідний для обслуговування будівлі, а відповідач погодив цей розмір під час укладення договору оренди земельної ділянки.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року апеляційну скаргу Комунального підприємства «Васильківтепломережа» (далі - КП «Васильківтепломережа») відхилено, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2010 року залишено без змін.

Апеляційний суд, постановляючи ухвалу, виходив з того, що КП «Васильківтепломережа» не доведено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2010 року вирішено права комунального підприємства на обслуговування системи теплопостачання та долю об'єктів, які знаходяться на спірній земельній ділянці, що належать КП «Васильківтепломережа».

19 вересня 2016 року КП «Васильківтепломережа» подало касаційну скаргу на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій і закрити провадження у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що вказаний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки ОСОБА_1 на час ухвалення оскаржуваних судових рішень був приватним підприємцем. Тому відповідно до положень статті 51 ЦК України до вказаних правовідносин слід застосувати нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Рішеннями судів визнано право власності на земельну ділянку, яка відноситься до об'єктів права комунальної власності, що прямо суперечить нормам чинного законодавства. Із кадастрового плану земельної ділянки вбачається, що існуюча будівля на земельній ділянці займає досить незначну площу, а тому не зрозуміло, на підставі яких розрахунків було визначено площу 0,0488 га. В судових рішеннях не зазначено, а сторонами приховано той факт, що на вказаній земельній ділянці знаходиться об'єкт трубопровідного транспорту, який обслуговує житловий фонд міста.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Враховуючи, що КП «Васильківтепломережа» оскаржуються рішення судів попередніх інстанцій з підстав порушення правил суб'єктної юрисдикції, дану справу слід передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись частиною шостої статті 403, частиною четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківської міської ради Київської області про визнання права власності на земельну ділянку та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки за касаційною скаргою Комунального підприємства «Васильківтепломережа» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:В. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак