Справа №478/1006/17 09.01.2018
Провадження №22-ц/784/133/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Прокопчук Л.М.,

Суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.

Із секретарем судового засідання Яценко Л.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_1, на рішення, яке ухвалено Казанківським районним судом Миколаївської області в приміщенні того ж суду 22 листопада 2017 року о 13:49 годин під головуванням судді Томашевського О.О., у цивільній справі (єдиний унікальний номер № 478/1006/17, провадження № 22ц/784/133/18) за позовною заявою ОСОБА_2, поданою його представником ОСОБА_1, до Новофедорівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А :

28 червня 2017 року ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_1,. звернувся до суду з указаним позовом, в якому зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_3, якій за життя на праві власності належала земельна частка (пай), що розташована на землях Новофедорівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишила заповіт, згідно якого все її майно заповідалося ОСОБА_2 Інших спадкоємців за заповітом та законом не має.

Про наявність спадкового майна ОСОБА_2 стало відомо майже через 2 роки після смерті матері, оскільки на час смерті останньої і дотепер він мешкав і мешкає в Польщі.

У зв'язку з цим, 12 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу з метою оформлення спадкових справ, але нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та роз'яснено про можливість визначення судом додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Посилаючись на те, що перебування за межами України є поважною причиною для надання додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки він не мав об'єктивної можливості звернутись до органів нотаріату, просив визначити 3-місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини нотаріусу (а.с. 2-4).

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.73-74).

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову (а.с. 79-81).

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги. Просив її задовольнити.

Представник відповідача, належно повідомлений про час та місце судового розгляду в судове засідання не з'явився.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 26.12.2001 року ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,04 га, яка розташована на території Новофедорівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. 29.06.2013 року ОСОБА_3 померла. Відповідно до заповіту, посвідченого 19.11.2004 року державним нотаріусом, ОСОБА_3 на випадок смерті заповідала належну їй земельну ділянку, грошові внески та компенсаційні вклади позивачу, який є її сином. Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась. При зверненні 12.11.2015 року до приватного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, що унеможливили своєчасне подання ним заяви про прийняття спадщини в період шестимісячного строку після смерті ОСОБА_3

Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Матеріали справи свідчать про те, що спадкова справі після смерті ОСОБА_3 не заводилась. При зверненні 12.11.2015 року до приватного нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У п. 24 постанови Пленуму N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Верховний Суд України роз'яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Встановлено, що позивачу було відомо про відкриття спадщини. Достатніх доказів того, що на час відкриття спадщини та протягом шести місяців після цього, позивач в силу поважних причин не міг подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, суду не надано. Посилання в апеляційній скарзі на те, що час на смерті матері позивач перебував у сусідній з Україною державі - Польщі та у зв'язку з тим, що у нього на той час закінчилася піврічна робоча віза, він не міг покинути територію Польщі, ніякими доказами не підтверджені. Посилання в апеляційній скарзі на проїзний документ про прямування позивача зі Львова до Варшави 29.09.2012 року не свідчить про перебування позивача у Польщі на час відкриття спадщини та про неможливість подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 44 Консульського статуту консулу надано право вчиняти нотаріальні дії. Відповідно до відомостей, що містяться на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справи України в Республіці Польща мається чотири генеральних консульства - у Варшаві, Гданську, Любліні та Кракові. Позивачем не надано доказів того, що, перебуваючи в Польщі, він не мав можливості звернутися до консульської установи для посвідчення довіреності чи заяви від його імені у зв'язку з відкриттям спадщини та направлення отриманого документа відповідній особі або органу існуючими засобами зв'язку до України.

Та обставина, що відповідачем позов визнано, не впливає на правильність ухваленого судом рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" судам роз'яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до Закону України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради (частина третя статті 12). У сільських радах, що представляють територіальні громади, які налічують до 500 жителів, за рішенням відповідної територіальної громади або сільської ради виконавчий орган ради може не створюватися. У цьому випадку функції виконавчого органу ради (крім розпоряджання земельними та природними ресурсами) здійснює сільський голова одноособово (частина третя статті 11).

Відповідно до ч.1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Положення наведених норм свідчать про те, що визнання позову відповідачем не відповідає вимогам закону, порушує права, свободи та інтереси інших осіб - територіальної громади. За вказаних обставин воно не може бути прийнято як підстава для задоволення позову.

Та обставина, що позивачу, який є спадкоємцем як за законом, так і за заповітом, не було відомо про наявність спадкового майна, не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки за умовами закону подання заяви про прийняття спадщини не обумовлено обізнаністю спадкоємців про її наявність.

Таким чином, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови виготовлено 10.01.2018 року