Справа № 639/7340/16-ц
Провадження №2/639/84/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Харківської місцевої прокуратури №2 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Служба у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації, Одноробівська сільська рада Золочівського району Харківської області, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Інна Анатоліївна, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ :

29 вересня 2016 року представник Харківської місцевої прокуратури №2, який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Служба у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації, Одноробівська сільська рада Золочівського району Харківської області, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Інна Анатоліївна, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, в якій просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, серії та номер 1824 від 10.09.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А., та укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що Харківською місцевою прокуратурою № 2 з метою захисту житлових прав неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 проведено моніторинг Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів майна щодо об'єкта нерухомого майна.

За результатами моніторингу та відповідно до інформаційної довідки № 68434911 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів майна щодо об'єкта нерухомого майна встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, серії та номер 1824 від 10.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А., 3-х кімнатна квартира загальною площею 77,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, перейшла від ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12 у право власності до ОСОБА_13.

В квартирі на час укладення договору мешкали сім'я у складі ОСОБА_6 та її 3-х малолітніх дітей.

Виходом за місцем проживання дітей 14.09.2016 року Управління служб у справах дітей було встановлено, що квартира вже продана, а ОСОБА_6 знялася з дітьми з реєстрації у зв'язку з переїздом до нового місця проживання, а саме: АДРЕСА_4

До Управління служб у справах дітей з приводу надання дозволу на продаж нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5, сторони по договору чи інші особи не звертались.

Виїздом до Золочівського району встановлено, що за адресою вказаного будинку, у якому були зареєстровані малолітні діти, відсутні будь-які умови належного проживання малолітніх дітей.

Під час проведення перевірки з'ясовано, що невстановлена особа у період вересня 2016 року, без будь-яких на те правових підстав, умисно, шляхом обману та зловживаючи довірою ОСОБА_6, після зняття з реєстрації малолітніх дітей та без погодження органу опіки та піклування сформувала пакет документів та придбала спірну квартиру у власність.

З урахуванням вказаного, Харківською місцевою прокуратурою № 2 було внесено до ЄРДР за № 80000244 від 20.09.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

Таким чином, на думку представника позивача, мати неповнолітніх дітей ОСОБА_6 порушила їх житлові права, погіршила умови проживання, обмежила своїх малолітніх дітей у праві на всебічне та повноцінне життя.

Вказані обставини і вимусили представника позивача звернутися до суду з вищезазначеним позовом.

24 жовтня 2016 року від Приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харченко І.А. надійшли письмові пояснення відповідно до яких вона повідомляє наступне.

10.09.2016 року до неї звернулися ОСОБА_11, який діяв за себе особисто та від імені ОСОБА_12, ОСОБА_6 та ОСОБА_13, з проханням посвідчити їм договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6

В зв'язку з цим, нотаріусом були вивчені надані сторонами документи, що підтверджували право власності, перевірено наявність арештів та заборон, податкових застав та були вчинені усі інші необхідні дії передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Внаслідок цього приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харченко І.А. було посвідчено Договір купівлі-продажу квартири, який на її думку відповідає діючим нормам Цивільного кодексу України.

09 листопада 2017 року від представника відповідача ОСОБА_13 надійшли письмові заперечення, відповідно до яких він зазначає, що обставиною, яка визначає обов'язок батьків отримувати дозвіл органу опіки та піклування на вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, є наявність або відсутність у дітей права власності або права користування на предмет договору купівлі-продажу. На момент продажу, у дітей було відсутнє право власності на вищезазначену квартиру, а враховуючи те, що члени сім'ї власника жилого будинку мають право користуватися житлом лише у разі проживання їх у ньому то майнові та житлові права дітей не могли бути порушені, оскільки на час вчинення правочину діти не мали таких прав.

У зв'язку з викладеним на думку представника відповідача підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним відсутні.

Представник позивача Харківської місцевої прокуратури №2 - Горюнова І.В., яка діє на підставі службового посвідчення № 007921 від 06.10.2012 року, в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - ОСОБА_13 - ОСОБА_15, який діє на підставі Договору № 33-10-2016 від 27.10.2016 року, та ОСОБА_16, який діє на підставі Довіреності від 08.11.2017 року, в судовому засіданні проти задоволенні позову заперечували, оскільки на час укладення договору діти не мали ні право користування, ні право власності на вказане житло. Зазначили що мати неповнолітніх не повинна була отримувати дозвіл органу опіки та піклування на продаж квартири.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_17, який діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 11.12.2017 року, в судовому засіданні позов визнали, пояснили що відповідача було введено в оману, внаслідок цього вона і була вимушена продати житло.

Представник третьої особи - Управляння служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - Щербак О.Б, яка діє на підставі Довіреності від 09.01.2018 року № 55, позов підтримала в повному обсязі. Пояснила що мати не забезпечила умови проживання дітей, вони були зняті з обліку та не отримали іншого житла. На період продажу житла дозвіл органу опіки та піклування на продаж квартири потрібен не був.

Представник третьої особи - Одноробівської сільської ради Золочівського району Харківської області, в судове засідання не з'явився надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, просили прийняти рішення на розсуд суду.

Третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А., в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні було встановлено, що за адресою АДРЕСА_7 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_19 та малолітні діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 07.09.2016 року, виданої КП «Жилкомсервіс», дільниця № 45. (т. 1, а.с. 51)

Матір'ю малолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 серії НОМЕР_2, серії НОМЕР_3, виданими Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. (а.с. 48, 49, 50)

07 вересня 2016 року ОСОБА_6 звернулася до Виконавчого комітету Одноробівської сільської ради із заявами про зняття з реєстрації місця проживання її та її малолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_2 та з заявами про реєстрацію її та її малолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 16-17, 18-19, 20-21, 22-23, 24-25, 26-27, 28-29)

Вказана реєстрація була проведена.

10 вересня 2016 року між ОСОБА_11, який також діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_12, ОСОБА_6.(продавці) та ОСОБА_23.(покупець) було укладено Договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харченко І.А., та зареєстрований в реєстрі за №1824. (т.1, а.с. 228-229, 241)

Відповідно до умов вказаного договору продавці передали, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1

На час продажу квартири, квартира за адресою: АДРЕСА_7 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_12 - 1/8 частина, ОСОБА_11 - 1/8 частина, ОСОБА_6 - ? частини, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 10.09.2016 року № 67776304. (т.1, а.с. 232, 234, 235-240)

Виникнення право власності у продавців посвідчувалося наступними документами.

Як вбачається з Свідоцтва про право власності на житло від 20.04.1999 року, реєстраційний № НОМЕР_4, ОСОБА_20 та членам його сім'ї: ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3. (т.1, а.с. 230)

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.2006 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі № 5-1798, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_20 перейшло до ОСОБА_12 (т.1, а.с. 231)

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.2006 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі № 5-1797, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_20 перейшло до ОСОБА_11 (т.1, а.с. 233)

Під час укладання Договору купівлі продажу квартири ОСОБА_12 та ОСОБА_11 надали приватному нотаріусу заяву відповідно до якої повідомили, що не мають дітей віком до 18 років, та жодна особа віком до 18 років не має права власності та/або не є співвласником, не зареєстрована та не має права користування в квартирі АДРЕСА_8

Як вбачається з листа Служби у справах дітей Жовтневого району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Виконавчого комітету Харківської міської ради від 19.09.2016 року № 1175/16 до служби у справах дітей Жовтневого району 13.09.2016 року в телефонному режимі надійшло повідомлення від мешканців будинку АДРЕСА_1 мешкає сім'я ОСОБА_6, яка має на утриманні 3-х малолітніх дітей. Зі слів сусідів в сім'ї часто відбуваються сварки. Мати схильна до вживання спиртних напоїв.

Спеціалістами служби у справах дітей спільно з ЦССДМ Жовтневого району 14.09.2016 року був здійснений вихід за даною адресою.

Під час бесіди ОСОБА_6 повідомила, що вона перебуває у декретній відпустці. Вказана вище квартира вже продана, 07.09.2016 року вона з дітьми знялась з реєстрації у зв'язку з переїздом до нового місця проживання, а саме: АДРЕСА_4 Угода щодо купівлі-продажу квартири відбулась 10.09.2016 року. До Управління служб у справах дітей особи з приводу надання дозволу на продаж нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_7 не звертались. (а.с. 33)

Виїздом до Золочівського району встановлено, що за адресою вказаного будинку, у якому були зареєстровані малолітні діти, відсутні будь-які умови належного проживання малолітніх дітей.

Розпорядженням сільського голови Одноробівської сільської ради Золочівського району Харківської області від 20.09.2016 року № 28 про призначення службової перевірки за ведення паспортного обліку було призначено службову перевірку щодо скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_6 та неповнолітніх дітей: син-ОСОБА_24, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_9

Висновком Голови Одноробівської сільської ради від 20.09.2016 року скасовано реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання громадянки ОСОБА_6 разом з її дітьми - ОСОБА_22 - ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_6 у зв'язку з тим, що в ході перевірки заявниці місця проживання наданого громадянкою ОСОБА_6 встановлено, що згідно договору купівлі-продажу наданого громадянкою ОСОБА_6 адреса значиться АДРЕСА_10

Як вбачається з Повідомлень про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи від 20.09.2016 року, місце реєстрації ОСОБА_6 та її малолітніх дітей ОСОБА_3 ОСОБА_2, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_11 було скасовано у зв'язку з невідповідністю місця реєстрації документу, який посвідчує право власності на житловий будинок. (т. 1, а.с. 12, 13, 14, 15)

Як наслідок ОСОБА_6 та її малолітні діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на теперішній час не мають зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Статтею 121 Конституції України на прокуратуру, як на єдину систему, покладається представництво інтересів громадянина або держави у суді у випадках визначених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 56 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом звертається до суду з позовною заявою.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України представництво прокуратурою інтересів громадян та держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у суді, у випадках та в порядку, встановлених законом.

Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження.

Перехідними положеннями Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року встановлено, що прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержання законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Відповідно до п. 4 наказу Генерального прокурора України № 16 від 06.10.2014 «Про організацію діяльності органів прокуратури щодо захисту прав і свобод дітей» одним із пріоритетних напрямків представництва інтересів дітей та держави в суді визначений - захист у сфері майнових та житлових прав дітей.

Представник Харківської місцевої прокуратури №2, в судовому засіданні пояснила, що всіма вище встановленими діями були порушені права малолітніх дітей.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність іншої сторони (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) та сплатити за нього визначену грошову суму.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) зазначених вимог, згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України тягне за собою визнання такого правочину недійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215, ст.216 ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним у разі заперечення його дійсності однією зі сторін або іншою зацікавленою особою на підставах, встановлених законом. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Згідно ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Правилами ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачено, що Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Отже, одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ч. 3ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» є відмова від майнових прав дитини.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду аналогічних правовідносин свідчать, що судам під час розгляду таких справ слід враховувати чи мала дитина право власності на предмет договору купівлі-продажу чи право користування квартирою на момент укладання договору. Якщо зняття з реєстрації дітей було до укладення договору, то укладання договору купівлі-продажу квартири без дозволу органу опіки та піклування не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстав невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що згода органу опіки і піклування є обов'язковою, якщо буде встановлено, що дитина мала право власності чи право користування предметом договору купівлі-продажу квартири на момент укладення такого договору.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії: подала неправдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов'язаного із вчиненням нотаріальної дії; подала недійсні та/або підроблені документи; не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа.

На час посвідчення спірного правочину у нотаріуса не було жодних підстав для отримання згоди органу опіки та піклування на його укладення, оскільки жодні відомості про наявність права користування квартирою малолітньою дитиною були відсутні.

Статті 43, 44, 45 Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, передбачають обов'язок нотаріуса встановити особу громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевірити його дієздатність та обсяг дієздатності. Встановлення особи та обсягу її цивільної дієздатності здійснюється за паспортом або іншими документами, які виключають будь-які сумніви щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, і які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін.

Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення.

Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

При посвідченні правочинів і вчиненні інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством, нотаріусом перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Нотаріально посвідчуванні правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею.

Відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Отже, в судовому засіданні було встановлено, що при посвідченні Договору купівлі- продажу квартири за адресою: АДРЕСА_7, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А. були дотримані всі вимоги чинного законодавства, на момент посвідчення вказаного договору малолітні діти в квартирі не були зареєстровані та не мали права власності на неї, а проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_12, отримання дозволу на продаж квартири від Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради також за таких підстав не вимагалося, а отже, суд приходить до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для визнання недійсним договору купівлі продажу, і як наслідок у задоволені позову Харківської місцевої прокуратури №2 слід відмовити.

У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволені позову відмовлено у повному обсязі, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 56, 77, 78, 81, 89, 141, 264-268 ЦПК України, ст. ст. 16, 203, 215, 216, 224, 228, 655, 657 ЦК України, ст. 19 Конституції України, ст. 177 СК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст. ст. 27, 43, 44, 45 Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595

ВИРІШИВ :

У задоволені позову Харківської місцевої прокуратури №2 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Служба у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації, Одноробівська сільська рада Золочівського району Харківської області, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Інна Анатоліївна, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текс рішення складено 15.01.2018 року.

Суддя В.В. Труханович