Справа № 316/1031/18
Провадження № 2/316/664/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2018 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:

головуючого судді Вільямовської Н.О.,

секретар судового засідання Рябухи О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах яких діє ОСОБА_3 до Виконавчого комітету енергодарської міської ради Запорізької області про визнання права на користування житловим приміщенням,-

за участю представника позивачів - адвоката ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

19.06.2018 року позивачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в особі свого представника - адвоката ОСОБА_3, яка діє на підставі письмових Договорів про надання правової допомоги (а.с.12, 13) та ордерів (а.с.15, 16), звернулись до Енергодарського міського суду Запорізької області з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить суд: визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на користування житловим приміщенням у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, у спосіб захисту визначений ст.16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) - захист особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає наступне.

Як працівникам ВП ЗАЕС позивачам, у 1992 році, було видано направлення на поселення у гуртожиток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. З того часу і на сьогодні позивачі проживають та зареєстровані за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про надання інформації Сектора Реєстрації Енергодарської міської ради від 14.05.2018 року № 1084 (а.с. 9). Факт реєстрації місця проживання позивачів підтверджується також штемпелем про реєстрацію в їх паспортах (а.с. 4-5, 6-7).

Рішенням Енергодарської міської ради Запорізької області від 29.02.2016 року №53 "Про затвердження акту прийому-передачі гуртожитку "Славутич-1,2,3", будинок АДРЕСА_1 був переданий в комунальну власність територіальної громаді (а.с.10) та рішенням Енергодарської міської ради від 07.12.2016 року №14 йому залишено статус "гуртожитку" та мешканцям надано право на приватизацію (а.с.11). У зв'язку з чим, з метою одержання ордеру на постійне проживання за адресою: АДРЕСА_1, позивачі завернулися до Енергодарської міської ради, однак листом міського голови від 29.05.2018 року №01-05-17-к/0756 у видачі ордеру позивачам було відмовлено (а.с.8).

Зазначаючи на те, що позивачі вселились та проживають у приміщенні на законних підставах, просить суд: визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на користування житловим приміщенням в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3

Ухвалою суду від 27 червня 2018 року провадження по справі відкрито та справу призначено до підготовчого провадження (а.с.23)

Ухвалою суду від 18 липня 2018 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.36).

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду невідомі.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_3, яка діє на підставі письмових договорів про надання правової допомоги №87 та №89 (а.с.12, 13) та ордерів (а.с.15, 16) - в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала з підстав викладених в ній та просила суд позовні вимоги задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений вчасно та належним чином, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.26, 39). Від відповідача, надійшло до суду письмове клопотання згідно якого просить проводити розгляд справи за відсутності представника Енергодарської міської ради (а.с.28), відзиву або заперечень на позовну заяву відповідачем до суду не надано.

Враховуючи відсутність заяв або клопотань про відкладення слухання справи, наявність заяв від позивачів та відповідача, вислухавши думку представника позивача, яка не заперечувала провести розгляд справи у відсутності не з'явившихся сторін, суд ухвалив, провести розгляд справи за відсутності позивачів та представника відповідача.

Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку:

Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов'язане з позбавленням його суб'єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, судом встановлено, та не оспорюються іншими учасниками справи, що будинок АДРЕСА_1 (гуртожиток «Славутич-2»), в якому знаходиться спірна квартира №60, є комунальною власністю територіальної громади м. Енергодара, оскільки, зазначений гуртожиток актом прийому-передачі ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «ЗАЕС» переданий у комунальну власність територіальної громади м. Енергодара Запорізької області (а.с.10).

Відповідно рішення Енергодарської міської ради Запорізької області від 07.12.2016 року №14 «Про залишення гуртожитку «Славутич 1,2,3» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у статусі «гуртожиток» та надання дозволу на приватизацію його приміщень», дозволено приватизацію гуртожитку «Славутич 1,2,3», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 статусі «гуртожиток» його житлових та нежитлових приміщень його законним мешканцями (а.с.11).

Згідно інформаційної довідки з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради від 14.05.2018 року, позивачі зареєстровані у спірній квартирі (а.с.9), а згідно дат на штемпелях у паспортах позивачів, за спірною адресою позивач ОСОБА_5 зареєстрована з 30.01.1992 року (а.с.7), а позивач ОСОБА_4 - з 27.12.1994 року (а.с.5).

Крім того, згідно письмового договору про надання послуг з центрального опалення постачання холодної та горячої води та водовідведення від 11.04.2017 року, позивачі користуються комунальними послугами за спірною адресою (а.с.34).

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Відповідно до п.п. 6, 14 ст.18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад.

Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами ЖК Української РСР, а права та обов'язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208.

Згідно зі ст.4 ЖК Української РСР, житловий фонд створюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що розміщуються на території України. Він призначений для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень, так і гуртожитків.

Згідно із ч.1 ст.9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

Відповідно до норми ст.129 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Норма п.14 Розділу ІІІ Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. № 208 (в редакції, чинній на момент заселення в відповідний гуртожиток позивача) зазначено, що вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера.

Відповідно до ст. 58 ЖК Української РСР, ордер на жиле приміщення видається громадянинові на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Як встановлено у судовому засіданні ордер на жиле приміщення не видавався, з відповіді міського голови від 29.05.2018 року (а.с.8), встановлено, що позивачам видавалось ВП «Запорізька АЕС» «направлення на поселення» до квартири 60, корпус 3, будинок АДРЕСА_1 (гуртожиток «Славутич-2»), а, як зазначалось вище, до 29.02.2016 року зазначений гуртожиток перебував на балансі ДП «НАЕК «Енергоатом» ВП «ЗАЕС», ордер не видавався. Законності підстав невидачі ордеру у передбаченому законодавством порядку, судом не встановлено, стороною відповідача не надано.

Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Вiдповiдно до статті 11, ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно змісту ч.1 ст.177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є також майно, майнові права.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту.

З вищезазначених досліджених доказів, судом встановлено, а стороною відповідача не спростовано законність перебування позивачів у спірному жилому приміщенні.

Згідно приписів частини 3 статті 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Слід також врахувати і рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року, №7-рн/2009 по справі №1-9/2009, за змістом якого вбачається, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Тобто, у світлі положень ст.74 Закону (280/97-ВР) належне виконання органами місцевого самоврядування і їх посадовими особами обов'язків втілює гарантію стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відповідно до п.3 ч.1 ст.129 Конституції України, відноситься до основної засади судочинства.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В пункті 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували факт законного проживання та використовування позивачами спірного жилого приміщення у гуртожитку, при цьому, відсутність ордеру в даному випадку не є підставою незаконного перебування у спірній квартирі, оскільки, як зазначалось вище, ордер видається Виконавчим комітетом, однак на час поселення позивачів у спірну квартиру, гуртожиток не перебував на балансі територіальної громади м. Енергодара, а отже і ордер позивачам не видавався Виконавчим комітетом, при цьому не встановлено наявності вини позивачів у відсутні в неї ордеру на спірне приміщення, крім того довідка з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради про реєстрацію позивача у спірній квартирі є документом в розумінні ст.95 ЦПК України, що засвідчує законність користування позивачем спірним приміщенням, враховуючи також й те, що доказів на спростування законності реєстрації позивачів у спірній квартирі в матеріалах справи відсутні, представником відповідача не заперечувалось.

Отже, з досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що позивачі набули права користування спірною квартирою за достатніх правових підстав, та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, а отже на законних підставах користуються спірним приміщенням у гуртожитку.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені доказами не заперечуються відповідачем, а отже підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 77, 81, 89, 259, 263-265, 271, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, в інтересах яких діє ОСОБА_3 до Виконавчого комітету енергодарської міської ради Запорізької області про визнання права на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 - право на користування житловим приміщенням в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року)

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н. О. Вільямовська