Справа № 466/1388/17 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/4827/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
Провадження № 22-ц/783/4826/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2 та представника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, про визнання незаконними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6, пов'язаних з оцінкою нерухомого майна та визнання недійсним і скасування звіту про оцінку нерухомого майна та за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 16 червня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, про зупинення стягнення за зведеним виконавчим провадженням до вирішення справи по суті, -

в с т а н о в и л а:

27 лютого 2017 року ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, звернулась до суду із скаргою, в якій просить визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6, які повязані з оцінкою нерухомого майна ОСОБА_5, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Квітова, 26/24, визначеною за результатами звіту про оцінку квартири від 13 січня 2017 року, та визнати недійсним і скасувати звіт від 13 січня 2017 року, складений ФОП ОСОБА_7, який діє на підставі сертифікату субєкта оціночної діяльності № 924/15 від 24 листопада 2015 року, про оцінку квартири за адресою: м. Львів, вул. Квітова, 26/24.

Одночасно заявник скарги ОСОБА_4 просила зупинити стягнення, а саме реалізацію квартири, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Квітова, 26/24, на підставі зведеного виконавчого провадження ЗВП № 3801144, про стягнення з ОСОБА_5 на користь АТ «ОСОБА_8 ОСОБА_7» заборгованості за кредитним договором № 14/9723/74/56803 від 16 квітня 2008 року в сумі 431015,05 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 3 433 432,52 грн., що знаходиться на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, до вирішення справи по суті.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року в задоволенні скарги ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, про визнання незаконними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6, пов'язаних з оцінкою нерухомого майна та визнання недійсним та скасування звіту про оцінку нерухомого майна - відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 16 червня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, про зупинення стягнення за зведеним виконавчим провадженням - відмовлено.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року оскаржила ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5.

В обґрунтування скарги вказала, що у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області) знаходиться на виконанні зведене виконавче провадження (ЗВП) № 3801144 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_7» заборгованості за кредитним договором № 014/9723/74/56803 від 16 квітня 2008 року на загальну суму 3 433 432,52 грн. В процесі здійснення виконавчого провадження державним виконавцем звернуто стягнення на нерухоме майно ОСОБА_5, а саме приміщення квартири АДРЕСА_1. Згідно звіту про оцінку квартири від 13 січня 2017 року, виданого ФОП ОСОБА_7, який діє на підставі сертифікату субєкта оціночної діяльності № 924/15 від 24 листопада 2015 року, вартість вищезазначеної квартири становить 2 768 000 грн. Вважає таку оцінку необєктивною, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року скасувати та постановити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 16 червня 2017 року оскаржила ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходиться на виконанні ЗВП № 3801144 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_7» заборгованості за кредитним договором № 014/9723/74/56803 від 16 квітня 2008 року на загальну суму 3 433 432,52 грн. В процесі здійснення виконавчого провадження, державним виконавцем звернуто стягнення на нерухоме майно ОСОБА_5, а саме приміщення квартири АДРЕСА_1. На думку апелянта, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не враховано того факту, що ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року, станом на 16 червня 2017 року не набрала законної сили та оскаржена апелянтом в апеляційному порядку.

Просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 16 червня 2017 року скасувати та постановити нове рішення, яким заяву задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволені скарги про визнання незаконними дій головного державного виконавця, визнання недійсним та скасування звіту про оцінку нерухомого майна виходив з того, що доказів того, що оцінка вартості нерухомого майна є заниженою та не відповідає реальній її вартості спростовані в судовому засіданні показаннями свідка ФОП ОСОБА_7, а заявник не навела обставин та не надала доказів, які б свідчили про неправомірність дій державного виконавця та давали суду підстави сумніватися в достовірності даних, викладених у звіті про оцінку майна.

Із такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області знаходиться зведене виконавче провадження ЗВП № 3801144 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_7» заборгованості за кредитним договором № 014/9723/74/56803 від 16 квітня 2008 року на загальну суму 3 433 432,52 грн.

На виконанні ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває:

- виконавчий напис № 1817 від 30 вересня 2010 року, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, згідно якого 21 жовтня 2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, виконавче провадження не виконане;

- виконавчий напис № 1816 від 30 вересня 2010 року, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10, згідно якого 21 жовтня 2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, виконавче провадження не виконане;

- виконавчий лист № 2-3125/2009 від 04 лютого 2010 року, виданий Шевченківським районним судом м. Львова, згідно якого 20 вересня 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, виконавче провадження не виконане;

- виконавчий лист № 2-1578/11 від 22 січня 2013 року, виданий Шевченківським районним судом м. Львова, згідно якого 19 березня 2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, виконавче провадження не виконане;

- виконавчий лист № 2-1577/11 від 03 листопада 2014 року, виданий Шевченківським районним судом м. Львова, згідно якого 03 листопада 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, виконавче провадження не виконане.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, зокрема щодо порядку виявлення майна, його опису та арешту, регулюються Законами України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-XIV та від 02.06.2016 року № 1404-VIII та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, положення яких підлягає застосуванню у залежності від моменту вчинення відповідних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XІV (в редакції закону, чинній на час призначення первинної оцінки), визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно з ч. 3 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XІV, державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

У відповідності до ч. 4 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XІV, у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

За приписами ст. 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону.

Судом встановлено наступне.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_11 від 24 червня 2016 року призначено СПД ФОП ОСОБА_7 до участі у виконавчому провадженні, який є експертом, суб'єктом оціночної діяльності - субєктом господарювання, який мав кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ Л-1449-ПК від 17 грудня 2015 року, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів.

Згідно зі звітом про незалежну оцінку вартості шестикімнатної квартири № 24, загальною площею 166,2 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Квітова, 26, проведену оцінювачем ФОП ОСОБА_7 (затверджений 26.08.2016 року), початкова вартість обєкта оцінки в умовах вимушеного продажу станом на дату оцінки 25 серпня 2016 року склала 2 722 545 грн. без ПДВ (ринкова вартість обєкта оцінки, станом на дату оцінки, становить 3 239 968 грн. без ПДВ).

Скаржник, не погодившись з таким висновком, подав 19.09.2016 року державному виконавцю заяву про рецензування звіту, у звязку з чим було призначено рецензування звіту (а.с. 226).

Для проведення рецензування Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6 від 21 вересня 2016 року призначено експерта ОСОБА_12 (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів видане 15.04.2005 року за № 2656 Фондом державного майна України), який є суб'єктом оціночної діяльності - субєктом господарювання, у зведеному виконавчому провадженні № 38011444 (а.с. 228).

Крім цього, не погодившись із вказаним звітом оцінки вартості майна від 25 серпня 2016 року, скаржник звернулась до субєкта оціночної діяльності ТОВ «ПРІМА ЕКСПЕРТ» (сертифікат №073/16 від 03 лютого 2016 року) та відповідно до його висновку про вартість майна станом на 04 травня 2017 року, ринкова вартість майна без урахування ПДВ становить 4 855 892,00грн. (а.с. 81-106).

Відповідно до п. 1 р. ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ, цей Закон набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", який в свою чергу з урахуванням п. 1 р. ІV Прикінцеві та перехідні положення цього Закону та того, що його було опубліковано у офіційному друкованому виданні "Голос України" /№ 122-123/ від 05.07.2016 року, набрав чинності 05.10.2016 року.

Згідно із п.п. 7, 8 р. ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Майно, передане на реалізацію до набрання чинності цим Законом, продовжує реалізовуватися у порядку (у тому числі за вартістю), що діяв до набрання чинності цим Законом.

Також для правильної кваліфікації спірних правовідносин слід зазначити, що відповідно до п. 6 наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2831/5, яким затверджено Порядок реалізації арештованого майна, цей наказ набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України від 02.06.2016 р. № 1404-VIII "Про виконавче провадження", але не раніше дня його офіційного опублікування.

Так, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому ст. 57 цього Закону.

Згідно з ст. 57 Закону визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2831/5 реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження". Якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна. Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна. Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).

Колегією суддів встановлено наступне.

05 грудня 2016 року листом № 09.01-46/ВЗ-7007 заступника начальника управління державної виконавчої служби - начальника відділу примусового виконання рішень оцінювачу ОСОБА_7 було рекомендовано виправити недоліки зазначені в рецензії відповідно до вимог нормативно-правових актів з оцінки майна і провести оцінку квартири АДРЕСА_1.

На підставі вищевказаного листа та договору № 14/08 від 25.06.2016 року з Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області, оцінювачем ФОП ОСОБА_7 повторно складено звіт про незалежну оцінку вартості шестикімнатної квартири, загальною площею 166,2 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (затверджений 13.01.2017 року), згідно якого початкова вартість обєкта оцінки в умовах вимушеного продажу станом на дату оцінки 11 січня 2017 року склала 2 768 000 грн. без ПДВ (ринкова вартість обєкта оцінки, станом на дату оцінки, становить 3 266 000 грн. без ПДВ) (а.с. 22-41).

Сторони не заперечують, що 18 лютого 2017 року ОСОБА_5 отримав лист начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби від 14 лютого 2017 року за № 09.1-45/ВЗ-600, яким його було повідомлено про результати визначення вартості майна за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 3).

Супровідним листом 14.06.2017 /В-З/ ВП № 53643693/5889 відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управлінням юстиції у Львівській області скерував Львівській філії ДП «СЕТАМ» пакет документів разом із заявкою на реалізацію арештованого майна (а.с. 244-246).

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна повинні містити визначення понять, у тому числі поняття ринкової вартості, принципів оцінки, методичних підходів та особливостей проведення оцінки відповідного майна залежно від мети оцінки, вимоги до змісту звіту про оцінку майна та порядок його рецензування (ч.ч. 1, 4 ст. 9 вказаного вище закону).

Національний стандарт № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою КМУ від 10 вересня 2003 року № 1440, є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому ОСОБА_13, використовуються в інших національних стандартах.

ОСОБА_13 (п. п. 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 "Оцінка нерухомого майна", затверджений постановою КМУ від 28 жовтня 2004 року № 1442, є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна" з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Відповідно до приписів п. 50 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об'єктом оцінки.

При цьому, пунктом 51 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" встановлено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Так, п. 67 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" встановлено, що рецензія повинна містити висновок про відповідність звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна та про можливість його використання з відповідною метою, у тому числі про достовірність оцінки майна. Звіт класифікується за такими ознаками: звіт повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна; звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки; звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків; звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.

Згідно Рецензії експерта-оцінювача ОСОБА_12 від 16 листопада 2016 року звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків (а.с. 228-232).

За результатами рецензування встановлено, що склад «додатків до звіту не відповідає переліку, приведеному розділі «Вихідні дані для обєкта оцінки»: серед додатків немає результатів натурних обмірів. У звіті відсутні характеристики ознак фізичного/технічного стану окремих конструктивних елементів будівлі обєкта оцінки. Характеристика та інформаційний паспорт обєкта оцінки, подані у Звіті недостатньо повні в частині документального підтвердження характеристик зносу конструктивних елементів будівлі, а також і в частині визначення сучасного стану складових елементів обєкта оцінки внутрішнього оздоблення та інженерних мереж. Фізичний знос усіх конструктивних елементів будівлі оцінювачем не визначений навіть формально, відсутні також дані про наявні ознаки зносу. Стан приладів інженерних мереж, підлог, прорізів, внутрішнього оздоблення квартири не визначено. Це свідчить про неповноту натурного обстеження стану складових елементів обєкта оцінки. Вказані показники суттєво впливають на вартість квартири, і нехтування інформацією про них неминуче призвело до отримання необґрунтованого показника вартості обєкта оцінки. У Звіті зазначено, що до повного огляду і дослідження обєкта оцінки оцінювач не був допущений і оцінка була виконана по наданих документах. Але діюча нормативно-правова база оцінки не передбачає заочної оцінки без натурного обстеження. Така оцінка суперечить діючим стандартам та базовим принципам оцінки і не може розглядатися як правомірна. …», «ОСОБА_13 побудови та реконструкцій/капремонту не вказано», «це можна охарактеризувати як критично неприпустиму неповноту інформаційної бази, поверхневість та недостатність натурного обстеження обєкта оцінки та недостатність використання оцінювачем джерел ринкової інформації».

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що у звіті (затверджений 13.01.2017 року) про незалежну оцінку вартості шестикімнатної квартири, загальною площею 166,2 кв.м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, який складався для виправлення недоліків зазначених в рецензії, не виправлено недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, оскільки обєкт оцінки не був оглянутий оцінювачем ФОП ОСОБА_7, про що і зазначено в даному звіті.

В той же час матеріали справи не містять належних доказів обмеження доступу оцінювача до об'єкта оцінки.

Відсутні в матеріалах справи і належні докази, забезпечення державним виконавцем оцінювачу доступу до Об'єкту оцінки.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ознайомлення з об'єктом оцінки передбачено вищенаведеними нормами Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", який є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна.

Отже оцінка вартості нерухомого майна проведена з істотним порушенням норм чинного законодавства, які вплинули на достовірність оцінки.

З урахуванням встановленого вище, колегія суддів вважає, що проведена експертом-суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 оцінка майна боржника є недостовірною та необ'єктивною, а тому наявні підстави для визнання незаконними дій головного державного виконавця по проведенню оцінки нерухомого майна та щодо визнання недійсним та скасування звіту про незалежну оцінку вартості квартири.

Згідно договору №14/08 від 25 серпня 2016 року, який ніким не оспорювався і є чинним і на даний час, визначається вартість об»єкта оцінки для примусової реалізації в процесі виконавчого провадження. Базою оцінки є ринкова вартість, визначається початкова вартість (за дефініцією ліквідаційна вартість).

За приписами ч. 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" (чинної на часу укладення договору), у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання.

Пунктом 3 Національного стандарту № 1 передбачено, що ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об'єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Відповідно до п. 11 Національного стандарту № 1 оцінка проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій вартості або неринковим видам вартості. Вибір бази оцінки передує укладанню договору на проведення оцінки майна.

Як вбачається із висновку експерта, останнім була визначена ринкова (ліквідаційна) вартість об'єкту оцінки.

Відповідно до п. 19 Національного стандарту № 1 до неринкових видів належать вартість заміщення, вартість відтворення, залишкова вартість заміщення (відтворення), вартість у використанні, споживча вартість, вартість ліквідації, інвестиційна вартість, спеціальна вартість, ліквідаційна вартість, чиста вартість реалізації, оціночна вартість та інші види, порядок визначення яких встановлюється окремими національними стандартами. У разі продажу майна у строк, який є значно коротшим від строку експозиції подібного майна, переважно визначається його ліквідаційна вартість, якщо інше не передбачено законодавством. Для використання ліквідаційної вартості як бази оцінки необхідно проводити додаткове дослідження відповідності умов продажу об'єкта оцінки, для якого проводиться оцінка, типовим для ринку умовам продажу подібного майна. Визначення ліквідаційної вартості здійснюється на основі інформації щодо подібних угод з подібним майном. Одним із способів визначення ліквідаційної вартості є застосування до визначеної ринкової вартості об'єкта оцінки знижувальних коефіцієнтів у порядку, встановленому законодавством, з метою стимулювання попиту потенційних покупців до придбання об'єкта оцінки. Під час встановлення ліквідаційної вартості оцінювач повинен додатково визначити ринкову вартість об'єкта оцінки та зазначити у звіті про оцінку майна свої застереження щодо використання результатів такої оцінки.

Таким чином, суд першої інстанції не звергнув уваги на те, що вартість Об'єкта оцінки є занижена, адже ліквідаційна вартість Об'єкта завжди нижча його ринкової вартості, що позбавляє можливості отримати від примусової реалізації цього майна реальну його вартість та максимально задовольнити боржником грошові вимоги його кредиторів (стягувачів).

Отже, результати оцінки не можуть братися до уваги державним виконавцем, як підстава для визначення початкової ціни Об'єкта при примусовій його реалізації шляхом проведення торгів.

Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" ( в редакції, яка діяла на той час) оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Таким чином, об'єкт оцінки, може бути реалізований нижче його ринкової вартості, що позбавить можливості отримати від примусової реалізації цього майна його реальну вартість та максимально задовольнити Боржнику грошові вимоги всіх його кредиторів (стягувачів).

За положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 387 ЦПК України (чинної на момент звернення до суду), у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналогічна норма міститься в ст. 451 ЦПК України, чинної на даний час.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах № 6 від 07 лютого 2014 року у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 Закону про виконавче провадження.

При цьому суди мають враховувати, що суб'єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу. Тому вимоги заявника в частині оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування, підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. Такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному проваджені, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб'єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб'єктом оціночної діяльності.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволені заяви про зупинення стягнення за зведеним виконавчим провадженням виходив з того, що до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав, суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (п. 4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»), але рішення у даній справі за скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ухвалено судом 14 червня 2017 року, а виділені матеріали за заявою ОСОБА_4 про зупинення стягнення за виконавчим листом надійшли до Шевченківського районного суду м. Львова з Апеляційного суду Львівської області 15 червня 2017 року.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

У ст. ст. 151, 152 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи)містяться положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи)суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Разом із тим ст. 14 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи) установлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи) учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їх права чи свободи.

Аналогічна норма міститься в ст. 447 ЦПК України

Крім того, згідно з роз'ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 15 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою від 03 червня 2016 року № 4), при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом із тим, до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так, Законом України «Про виконавче провадження» у ст. 34 врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Відповідно до п. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Таким чином, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку ст. ст. 383, 386, 387 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи), суд першої інстанції не був наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів «забезпечення скарги» шляхом зупинення стягнення за зведеним виконавчим провадженням № 38011444 (53536417) до вирішення справи по суті, так як за приписами вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця, а тому підстав для скасування Ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 16 червня 2017 року тазадоволення апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або не застосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального права при розгляді вимог щодо визнання незаконними дії головного державного виконавця і визнання недійсним та скасування звіту про незалежну оцінку вартості квартири, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Підстав для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 16 червня 2017 року та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, ч. 1 п. 2 ст. 374, ч. 1 п. 1 ст. 376, ст. ст. 377, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 червня 2017 року скасувати та ухвалити нову, якою:

визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_6, пов'язані з оцінкою нерухомого майна ОСОБА_5, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3, визначеною за результатами звіту про оцінку квартири від 13 січня 2017 року;

визнати недійсним та скасувати звіт затверджений 13 січня 2017 року про незалежну оцінку вартості квартири № 24 за адресою м. Львів, вул. Квітова, 26, виданого ФОП ОСОБА_7, який діяв на підставі сертифікату субєкта оціночної діяльності № 924/15 від 24 листопада 2015 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 16 червня 2017 року залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 16 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_14