АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/68/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області в складі:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Пономаренка В.В.

секретар: Наконечна М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Рішення ухвалено головуючим суддею Демчик Р.В.

Час і місце ухвалення рішення - 10 жовтня 2017 року, м.Черкаси.

Дата складання повного тексту рішення - 17 жовтня 2017 року.

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору від 6 січня 2011 року ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28 лютого 2017 року має заборгованість перед банком в сумі 26 638 грн. 71 коп., з яких:

430 грн. - заборгованість за кредитом;

20285 грн. 95 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

4178 грн. 06 коп. - заборгованість за пенею та комісією;

500 грн. - штраф,

1244 грн. 70 коп. - штраф.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н в сумі 26 638 грн. 71 коп. та судові витрати в сумі 1600 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 10 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне дослідження обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Вирішити питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», зокрема, зазначив, що вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд не визначився з початком її перебігу. Керуючись правовою позицією ВСУ, яка викладена в постанові від 19 березня 2014 року справа №6-14цс14, вважають, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, яким є листопад 2014 року, тобто з 1 грудня 2014 року. Банком надіслано позовну заяву до суду 10 березня 2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Також зазначили, що відповідачем не доведено, що останній платіж 12 червня 2014 року здійснив не він, а інша особа та поза його волею.

Крім того, зазначили, що відповідно до п.1.1.7.31 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за кредитним договором встановлений сторонами тривалістю у 50 років.

Вважають, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Заслухавши відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із пропуску Банком строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Відповідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 6 січня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 укладеного договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 договір про надання банківських послуг. (а.с.6)

Відповідно до умов договору ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, щ відповідає строку дії картки.

Пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності відносно вимог Банку по вимогах про стягнення кредиту, оплат відсотків за користування кредитом винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку становить 50 років. (а.с.21).

ОСОБА_6 не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, внаслідок чого в нього перед Банком виникла заборгованість.

Банком був наданий розрахунок заборгованості за договором від 6 січня 2011 року, згідно якого загальна сума заборгованості становить 26 638 грн. 71 коп., з яких:

430 грн. - заборгованість за кредитом;

20285 грн. 95 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

4178 грн. 06 коп. - заборгованість за пенею та комісією;

500 грн. - штраф,

1244 грн. 70 коп. - штраф.

Згідно вказаного розрахунку останній платіж за спірним договором ОСОБА_5 здійснив у липні 2013 року в розмірі 200 грн. (а.с.4-5).

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252-255 ЦК.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК).

Колегія суддів погоджується з висновком суду про звернення позивача до суду із даним позовом після спливу трирічного строку позовної давності, оскільки останній платіж був здійснений позичальником в липні 2013 року, тоді як з позовом позивач звернувся в суд 15 березня 2017 року, та врахувавши заявлене представником відповідача клопотання про застосування строків позовної давності, відмовив в задоволенні позову із зазначеної підстави.

В апеляційній скарзі Банк наголошує, що згідно наданого Банком розрахунку, останній платіж за договором ОСОБА_5 було здійснено саме 12 червня 2014 року в розмірі 20 грн. 66 коп., з якого і повинен розпочинатись відлік строку позовної давності.

Проте, колегія суддів вбачає, що дані твердження скаржника спростовуються наявною в матеріалах справи випискою по картці, виданої ПАТ КБ «Приватбанк» 3 травня 2017 року №71PK-V6L8-SJTC-C5D8, з якої вбачається, що 12 червня 2014 року було здійснене автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти в розмірі 20 грн. 66 коп., що не може рахуватися як дія позичальника спрямована на погашення заборгованості за власної волі.

Також в апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» звертає увагу на домовленість між сторонами договору на збільшення строку позовної давності до 50 років.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Вивичивши матеріали справи, колегія суддів вбачає, що Умови та правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не містять підпису відповідача, що не дає підстави вважати, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Крім того, у заяві позичальника від 6 січня 2011 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб'єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Н.І.Гончар

Ю.В.Сіренко

В.В.Пономаренко

Повний текст постанови виготовлений 10 січня 2018 року