АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/2168/13-ц 22-ц/774/353/К/18
Справа № 177/2168/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/353/К/18 суддя Суботіна С.А.
Категорія - 27 ( ІІ ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Видрик А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2017 року по справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10.02.2014 по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Учасники справи, які присутні в судовому засіданні:

заявник ОСОБА_2,

представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Бродько Анатолій Іванович, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2017 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про прийняття його заяви про перегляд заочного рішення суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, ОСОБА_2 є спадкоємцем та правонаступником відповідача по справі ОСОБА_4, а тому суд був зобов'язаний залучити його до часті у справі та прийняти до розгляду подану заяву про перегляд заочного рішення суду.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, заявника ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Бродька А.І., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Відмовляючи в прийнятті заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2014 року, суд першої інстанції виходив з того, що положення ч. 1 ст. 228 ЦПК України поширюються виключно на відповідача у справі, яким заявник ОСОБА_2 не являється.

Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно з ч.1 ст. 228 ЦПК України, в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали суду, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Цивільним процесуальним кодексом України,в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали суду, визначалися підстави процесуального правонаступництва, якими, у відповідності до ч.1 ст. 37 ЦПК України, є смерть фізичної особи, припинення юридичної особи, заміна кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також інші випадки заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, й передбачається, що правонаступництво має місце на будь-якій стадії цивільного процесу.

Під стадією цивільного процесу слід розуміти певну сукупність процесуальних правовідносин, об'єднаних однією метою процесуальної (порушення справи в суді, підготовка справи до судового розгляду, судовий розгляд тощо).

В теорії процесу судочинство поділяється на п'ять, сім, вісім стадій. Першою є порушення цивільної справи в суді за заявою заінтересованої особи (ст. 5 ЦПК), другою - підготовка справи до судового розгляду (статті 143-148 ЦПК), третьою - судовий розгляд - розгляд і вирішення справи в судовому засіданні (статті 159-197, 202-212 ЦПК), четвертою - апеляційне оскарження і перевірка рішень, ухвал суду першої інстанції (статті 290-318 ЦПК); п'ятою - касаційне оскарження і перевірка рішень, ухвал суду першої і апеляційної інстанції (статті 319-347-1 ЦПК); шостою - перегляд рішень, ухвал, що набрали законної сили, у зв'язку з нововиявленими та винятковими обставинами (статті 347-2-347-7 ЦПК); сьомою - звернення судового рішення до виконання (статті 348-355 ЦПК).

Отже, цивільне судочинство закінчується, як правило, виконанням рішення суду.

Тобто, з аналізу викладеного слідує, що залучення до участі у справі правонаступників вибулої сторони може відбуватися до виконання рішення суду.

Разом з тим, процесуальне правонаступництво є можливим за умови матеріального правонаступництва, яке регулюється нормами ЦК України.

Так, п. 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є юридичні факти.

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Обов'язки спадкодавця, як і його права, за правилами універсального наступництва переходять безпосередньо до спадкоємців.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України здійснення права на спадкування реалізується особою шляхом прийняття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 27 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця.

Таким чином, матеріальне правонаступництво у правовідносинах зумовлює виникнення процесуального правонаступництва на стадії судового розгляду судом першої інстанції, до якої входить вирішення питання щодо перегляду заочного рішення суду за заявою відповідача.

Не врахувавши викладеного, суд першої інстанції не перевірив доводів ОСОБА_2 щодо подання ним заяви про перегляд заочного рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2014 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, як правонаступником померлого відповідача ОСОБА_4, не з'ясував чи відбулося у даному випадку матеріальне правонаступництво та дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 не має права на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням вимог процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2017 року скасувати та направити заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 10.02.2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості до Криворізького районного суду Дніпропетровської області для подальшого розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: