Номер провадження: 22-ц/785/2172/18
Номер справи місцевого суду: 2-4155/07
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії, Одеської міської ради про визнання неправомірними дій та про визнання права власності на земельну ділянку,-

встановила:

23 березня 2007 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, який було уточнено (а. с. 4-7, 38-41), в якому просила визнати дії Одеської міської ради (далі - ОМР) та дії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії (далі - ЦДЗК) щодо відмови передати їй у власність земельну ділянку площею 1000 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, у кварталі вулиць ОСОБА_4 лінія кут вулиці Жаботинського, вул. Люстдорфська дорога, 55/1 «В», - незаконними та такими, що обмежують її права на отримання вищевказаною ділянки, а також просила визнати за нею право власності на вільну земельну ділянку, зобов'язавши ЦДЗК видати відповідний Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що вона є пенсіонером, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитиною війни за визначенням Закону України «Про соціальний захист дітей війни». 22 листопада 2005 року вона, на підставі ст. 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», звернулась до Одеської міської ради з клопотанням про передачу їй вільної земельної ділянки площею 1000 кв.м., розташованої за вказаною вище адресою.

Окрім того, ОСОБА_3 звернулась до ЦДЗК з проханням розробити проект землеустрою для відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, проте у березні 2007 року позивачка отримала від відповідача ЦДЗК лист № 871/02 з відмовою. Позивачка вважала, що дії ЦДЗК є незаконними, оскільки вони порушують покладені на цю установу функціональні обов'язки. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила визнати дії Одеської міської ради та ДП «Центр державного земельного кадастру» незаконними та такими, що обмежують право на отримання земельної ділянки; визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55/1 «В»; зобов'язати ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі його Одеської регіональної філії зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року позов ОСОБА_3 до Одеського міського управління земельних ресурсів ОМР, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі Одеської регіональної філії, ОМР про визнання неправомірними дій та про визнання права власності на земельну ділянку був задоволений.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55/1 «В» (у кварталі вулиць ОСОБА_4 лінія кут вулиці Жаботинського), для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд.

Зобов'язано ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі його Одеської регіональної філії зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55/1 «В» (у кварталі вулиць ОСОБА_4 лінія кут вулиці Жаботинського), для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, та видати відповідний державний акт на право власності на землю (а.с.51-52).

На вказане рішення суду була подана апеляційна скарга ОСОБА_2, який участі у справі не приймав, але вважає, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції були порушені його права, у звязку із чим просив рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 81-86).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 рокупідлягає закриттю, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_3є, відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дитиною війни. 22 листопада 2005 року ОСОБА_3, користуючись своїм правом на отримання земельної ділянки, на підставі ст. 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», звернулась до Одеської міської ради з клопотанням про передачу їй вільної земельної ділянки площею 1000 кв.м., що розташована в районі вулиць Жаботинського кут ОСОБА_4 лінії у Київському районі м. Одеси.

Суд першої інстанції дійшов висновку, про те що позивачка мала право на визнання за нею право на вищевказану земельну ділянку, яка є вільною від прав третіх осіб, є придатною для такого цільового використання, про яке просить позивачка. Встановивши наявність у позивача права на відповідну земельну ділянку, виявивши дії відповідачів, що перешкоджають реалізації права громадянина України на отримання земельної ділянки у власність за наявності передбачених законом підстав, суд визначив порядок і спосіб захисту порушеного (невизнаного) права шляхом задоволення позову про визнання за позивачкою права власності на відповідну земельну ділянку, та зобовязавши відповідний державний орган видати їй правовстановлюючі документи.

В ході розгляду справи апеляційним судом було зясовано, що позивачка ОСОБА_3 померла 12 травня 2009 року. Зі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що спадкоємцем померлої є її донька, ОСОБА_5.

Таким чином, у відносинах, щодо яких виник спір, правонаступником ОСОБА_3 також є її донька ОСОБА_5

Згідно договору дарування від 23 грудня 2012 року, ОСОБА_5 подарувала спірну земельну ділянку ОСОБА_6

Судова колегія, проаналізувавши доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апелянт, у якості підтвердження факту вирішення судом першої інстанції при розгляді даної справи питання про його права, інтереси та обовязки, посилався на те, що через ухвалення Малиновським районним судом рішення від 10 квітня 2007 року спірна земельна ділянка протиправно, на думку ОСОБА_2, вибула з комунальної власності, чим було порушено право останнього на отримання у власність саме цієї земельної ділянки для будівництва житлового будинку.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, апелянтом не надано жодного доказу, з якого вбачалась би наявність у ОСОБА_2 майнового права на земельну ділянку.

Як зазначено в апеляційній скарзі та вбачається з доданих до неї документів, заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої у місті Одесі по вул. Люстдорфська дорога, 55/1 «В», ОСОБА_2 подав лише 21 серпня 2017 р., тобто більш ніж через десять років після виконання рішення від 10 квітня 2007 р. та щодо земельної ділянки, яка протягом десяти років перебувала у власності інших осіб.

При цьому, звертає увагу той факт, що на період 2007 року ОСОБА_2 був малолітньою особою, на момент розгляду даної справи та ухвалення рішення судом першої інстанції 10 квітня 2007 р., ні ОСОБА_2 ні його батьки чи інші законні представники малолітньої особи не подавали до Одеської міської ради жодної заяви, якою претендували б на вказану земельну ділянку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що земельної ділянки з адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55/1 «В», - на момент подання та розгляду заяви фактично не існує, оскільки рішенням Одеської міської ради від 07 грудня 2016 р. №1403-VІІ надано згоду на обєднання зазначеної земельної ділянки з іншими суміжними земельними ділянками (а.с. 127), а рішенням Одеської міської ради від 08 лютого 2017 р. №1649-VІІ затверджено та погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок за адресою: м. Одеса, пров. Пролетарський, 50/1, м. Одеса, пров. Пролетарський, 50/2, м. Одеса, пров. Пролетарський, 50/3, м. Одеса, пров. Пролетарський, 50/4, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55/1«В» (у кварталі вул. ОСОБА_4 кут вул. Жаботинського), для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та присвоєно сформованій шляхом об'єднання земельній ділянці, площею 0,5000га нову адресу: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55-Д (а.с. 128). Тим самим, на підставі вказаних рішень земельна ділянка, щодо якої виник спір, втратила основні риси (характеристики) земельної ділянки - форму, площу, координати, адресу і цільове призначення, та на момент подання позовної заяви фактично перестала існувати.

При зазначених обставинах колегія суддів вважає, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 р. не були вирішені питання про права, свободи, інтереси та (або) обовязки ОСОБА_2

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обовязки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обовязки такої особи не вирішувалося.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, ст. ст. 260, 261, - колегія суддів

ухвалила:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

ОСОБА_7