Постанова

Іменем України

7 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 180/2127/14-ц

провадження № 61 - 1203 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), ЖуравельВ. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5, який на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року у складі суддів Козлова С. П., Болтунової Л. М., Тамакулової В. О.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у період з січня 2008 року по січень 2012 року вона проживало однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 в будинку АДРЕСА_1 який перебував у власності ОСОБА_7 на підставі договору міни від 6 червня 1984 року та Договору дарування від 16 вересня 2003 року, мали спільний бюджет та вели спільне господарство.

Вказувала, що під час сумісного проживання вони зробили ремонт вказаного будинку, витративши 57 047 грн 79 коп., однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на вказаний будинок, і вона з ОСОБА_6 (син спадкодавця) є спадкоємцями першої черги за законом, що фактично прийняли спадщину, оскільки у шестимісячний строк звернулися з заявою про відкриття спадщини до нотаріальної контори в м. Марганці.

За таких обставин позивач просила суд встановити факт проживання її з ОСОБА_7 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період часу з 1 січня 2008 року по 10 січня 2012 року і стягнути з відповідача 28 523 грн 90 коп. вартості 1/2 частини будівельних матеріалів, даху, металопластикових вікон, міжкімнатних та вхідних дверей, сантехніки, керамічної плитки, водоводу, душової кабінки, водонагріваючого баку, намощення, альтанки та виконаної роботи, які належать їй.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року у складі судді Хомченко С. І. встановлено факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в період з 1 січня 2008 року по 10 січня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 26 362 грн 50 коп. у рахунок відшкодування вартості 1/2 частини будівельних матеріалів і робіт на капітальний ремонт будинку АДРЕСА_1 Вирішено питання розподілу судових витрат.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт проживання однією сім'єю ОСОБА_7 та ОСОБА_4 сторонами не заперечується та підтверджено належними і допустимими доказами, що є підставою для задоволення вказаних позовних вимог. Стягуючи з ОСОБА_6 на користь позивача Ѕ частини вартості будівельних матеріалів і робіт, витрачених на капітальний ремонт будинку, суд виходив із того, що ОСОБА_6 повинен сплатити позивачу кошти з урахуванням вартості спадкового майна на підставі статті 1282 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 26 362 грн 50 коп. в рахунок відшкодування витрат на капітальний ремонт будинку та в частині стягнення 286 грн судового збору скасовано і в задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено. В решті рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про необхідність відшкодування позивачу понесених нею матеріальних збитків на ремонт спадкового майна за рахунок відповідача як спадкоємця, не врахував, що позивач при житті спадкодавця ніяких претензій і вимог до нього щодо відшкодування ним таких збитків або розподілу придбаного під час їх спільного проживання майна у встановленому законом порядку не заявляла, ніяких відповідних зобов'язань матеріального характеру відповідач перед нею на себе не брав і не мав, у зв'язку з чим позивача не можна вважати кредитором, вимоги якого зобов'язані задовольнити спадкоємці в межах вартості одержаного у спадщину майна в розумінні положень статті 1282 ЦК України.

11 квітня 2016 року представник ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що, звертаючись з даним позовом, ОСОБА_4 поставила питання про відшкодування вартості Ѕ частини будівельних матеріалів та робіт згідно наданих нею квитанції, документів та розписок, оскільки передбачених законом підстав для вирішення питання про визнання права власності на частину будинку в порядку статті 62 СК України у неї не було.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 не може захистити в інший спосіб свої майнові права та відшкодувати понесені на поліпшення будинку витрати, ніж в порядку статті 1282 ЦК України, представник позивача просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Предметом касаційного перегляду є рішення апеляційного суду в частині відмови ОСОБА_4 у стягненні на її користь Ѕ частини витрат на ремонт будинку.

20 квітня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі.

30 червня 2016 року до суду надійшли заперечення ОСОБА_6 на касаційну скаргу представника ОСОБА_4, в яких він просить залишити без змін рішення апеляційного суду, а касаційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що апеляційним судом правильно встановлено фактичні обставини справи та воно ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2017 року справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю та стягнення коштів, призначено до судового розгляду.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 січня 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення апеляційного суду з огляду на таке.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Предметом спору у даній справі є стягнення зі спадкоємця вартості Ѕ частини будівельних матеріалів і робіт, витрачених позивачем на поліпшення будинку, який є спадковим майном.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з січня 2008 року по січень 2012 року, а 12 січня 2012 року сторони зареєстрували шлюб.

Право особистої приватної власності ОСОБА_7 на будинок АДРЕСА_1, в якому сторони проживали та під час сумісного проживання зробили ремонт, ніхто не заперечує.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на вказаний будинок. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 є його син ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_4 Сторони звернулися у встановлений законом шестимісячний строк до приватного нотаріуса Марганецького міського нотаріального округу із заявами про прийняття всієї спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_7 та вважаються таким, що прийняли спадщину, проте, не оформили її у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1297 ЦК Українипередбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (абзац 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»)

Право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому законодавством.

Виходячи зі змісту статей 1296-1299 ЦК Українипитання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи, що ОСОБА_6 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на будинок та даних про вирішення цього питання матеріали справи не містять, у ОСОБА_4 немає підстав для стягнення із нього вартості Ѕ частини витрат на поліпшення спадкового майна.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 посилалась на те, що

вартість будівельних матеріалів і робіт, витрачених на капітальний ремонт будинку є спільною сумісною власністю подружжя в силу статей 70, 74 СК України, у зв'язку з чим вона має право на Ѕ частину вартості цих будівельних матеріалів і робіт.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що до спірних правовідносин не застосовується положення статті 1282 ЦК України, оскільки між сторонами не існувало відповідних зобов'язань матеріального характеру, ОСОБА_7 (спадкодавець) не брав і не мав ніяких зобов'язань перед позивачем, у зв'язку з чим ОСОБА_4 не є кредитором, вимоги якого підлягають задоволенню спадкоємцями. Доводи касаційної скарги таких висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права та порушень норм процесуального права немає.

Підстав для задоволення касаційної скарги та скасування рішень апеляційного суду у передбаченому статтями 411, 412 ЦПК України порядку немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В.І. Крат

В.П. Курило