П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року м.Київ

Справа № 753/8021/17

№ провадження: № 22-ц/796/1333/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегіі суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

судді -доповідача Невідомої Т.О.

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року, постановлену під головуванням судді Вовка Є.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про збільшення розміру аліментів на дитину та позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_9, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про збільшення розміру аліментів на дитину та позбавлення батьківських прав.

На обґрунтування своїх вимог зазначала, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року розірвано шлюб між нею та відповідачем.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якого після розлучення визначено з позивачем.

Рішенням Дарницького районного суд м. Києва від 29 листопада 2016 р. з ОСОБА_9 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_10 у розмірі 1/3 частин від всіх видів заробітку (доходів), але не меньше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на те, що матеріальне становище позивача погіршилося, дитина часто хворіє, що змушує її нести постійні витрати, а з листопада 2014 року відповідач не підтримує стосунків із сином, не займається його вихованням, просила суд збільшити розмір аліментів, що встановлений рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року, та стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_10 у розмірі Ѕ чистини від всіх видів заробітку (доходів) на дитину, але менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; позбавити батьківських прав ОСОБА_9 відносно малолітнього сина ОСОБА_10.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року позовну заяву повернуто ОСОБА_1 з посиланням на те, що нею не усунуто недоліки, зазначені в ухвалі судді від 10 травня 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила зазначену ухвалу скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки в новій редакції позовної заяви та поданих до неї документах усунуто недоліки, зазначені в ухвалі від 10 травня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п.п. 8,9 ч. 1 Розділу (ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1, суддя виходив із того, що позивач не усунув недоліки, зазначені в ухвалі від 10 травня 2017 року, зокрема, подав заяву з додатковим обґрунтуванням, письмове уточнення повної назви третьої особи, копії документів у якості нових доказів лише в одному примірнику. Крім того, ОСОБА_4, як представник позивача, подала заяву про усунення недоліків з порушенням ст. 42 ЦПК України, долучивши до матеріалів справи не завірену фотокопію довіреності.

З таким висновком погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява має містити зміст позовних вимог.

Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_9, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про збільшення розміру аліментів на дитину та позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на власний розсуд.

Вимоги до форми і змісту позову визначені ст. 119 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив із того, що вона подана без додержання вимог, встановлених ст. 119 ЦПК України, а саме: відсутнє обґрунтування щодо конкретної адреси фактичного постійного проживання дитини; відсутнє зазначення доказів щодо обстеження умов проживання дитини; відсутнє обґрунтування щодо наявності висновку органу опіки та піклування з приводу доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, не зазначена повна автентична назва третьої особи, відсутнє обґрунтування та зазначенні доказів щодо доходів позивача.

Разом з тим, ст. 119 ЦПК України не встановлено конкретних вимог до формулювання змісту позовних вимог та викладення обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Позовна заява ОСОБА_5 формально складена з урахуванням норм ст. 119 ЦПК України та містить як зазначення позовних вимог, так і обґрунтування позову в редакції, як те вважає за потрібне зазначити позивач.

На виконання ухвали суду14 вересня 2017 р. представником позивача було подано заяву про усунення недоліків, письмові уточнення назви третьої особи, копію довідки з місця проживання дитини, копію довідки з місця роботи позивача та її переклад.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «» Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не в праві через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом, в тому числі, і усунувши у повному обсязі недоліки, визначені ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 10 травня 2017 року, ОСОБА_1, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, сформулювала вимоги та виклала їх обґрунтування в такій редакції, як вважала за потрібне, а також долучила до позову ті докази, які були в наявності.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені, зокрема, довіреністю фізичної особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 ЦПК України оригінали документів, зазначених у цій статті, або копії з них, посвідчені суддею приєднуються до справи.

Суд першої інстанції, постановляючи 25 вересня 2017 року ухвалу про повернення позову, зазначених обставин не врахував та дійшов безпідставного висновку про невідповідність позовної заяви вимогам ст. 119 ЦПК України, при цьому помилково послався на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, оскільки зазначеними рішеннями згідно з п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено саме принципи доступності до правосуддя та права на справедливий судовий розгляд.

Ураховуючи наведене, ухвала Дарницького районного суду від 25 вересня 2017 року підлягає скасуванню з передачею питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року скасувати і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідачТ.О. Невідома

СуддіА.А.Пікуль Д.Р. Гаращенко