Провадження №2/748/34/18
Єдиний унікальний № 748/2234/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2018 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Криворученка Д.П., секретарі Сидор А.В., за участю позивача ОСОБА_1, його представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області ОСОБА_7, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, діючи на підставі довіреності та в інтересах ОСОБА_6, звернулась до суду з позовом в якому просить визнати заповіт ОСОБА_8 від 8 листопада 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, на користь ОСОБА_4 недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 2.03.2017 року помер батько позивача ОСОБА_8, який за життя у 2015 році склав заповіт на свого онука, сина позивача, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що особисто повідомив позивача. Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина, яка складається із 25/72 часток житлового будинку по вул. Миру,43 у с. Радянська Слобода Чернігівського району Чернігівської області та земельної ділянки. Спадкова справа після смерті ОСОБА_8 була відкрита приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, але коли він подав заяву про прийняття спадщини, виявилось, що його батько 8.11.2016 року склав інший заповіт, яким все своє рухоме та нерухоме майно, в тому числі і 25/72 частин вищезазначеного житлового будинку заповів своїй дружині ОСОБА_4 - відповідачу по справі. Позивач є власником 47/72 частин домоволодіння за вищезазначеною адресою, в якій проживають квартиранти і останні сім років всю орендну плату за його згодою забирав його батько, що дає підстави вважати, що він йому матеріально допомагав. До того ж, він за власний кошт перекрив весь дах у будинку і замінив усі вікна, оскільки має трьох синів, які по досягненню повноліття будуть потребувати власного житла. Вважає, що заповіт порушує його права, як спадкоємця першої черги на спадкове майно, так як являється сином спадкодавця. Він не згодний із спірним заповітам так як, під час його складання стан ОСОБА_8 був нестабільний, сам по собі батько потребував стороннього догляду. У період 1994-1996 років його батько лікувався у психіатричній лікарні від алкоголізму. У 1995 році він отримав черепно-мозкову травму, внаслідок чого одержав пенсійний статус та інвалідність. Потім його батько захворів на онкологічне захворювання та у період 2015-2016 років проходив променеву та хіміотерапію, а також переніс операції з видалення лімфовузлів, мав супутній діагноз дифузний кардіосклероз, СН II А ст. Увесь цей час ОСОБА_8 приймав сильнодіючі препарати, які не могли не вплинути на його свідомість. Отже, ураховуючи вище викладене вважає, що ОСОБА_8 при складанні заповіту був фізично і психічно нездоровий і не міг усвідомлювати правильність та наслідки своїх дій. Вважає, що суд має захистити його інтереси, як спадкоємця першої черги та визнати недійсним заповіт на імя ОСОБА_4 від 8.11.2016 року.

У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, з підстав викладених у заявах. Крім того позивач пояснив, що ОСОБА_8 спочатку був одружений на його матері, потім, після їх розлучення, він одружився повторно, про що нічого не казав. З самого початку батько був схильний до зловживання алкоголем, декілька разів його кодували, а коли він втрачав контроль над вживанням алкоголю, то проходив курс лікування у психіатричній лікарні. Під дією алкоголю ОСОБА_8 неадекватно себе поводив. У період 1994-1996 років він отримав травму голови і спочатку йому була встановлена друга група інвалідності, а у 2000 роках перевели на третю групу. Потім, після травми, він продовжував пиячити, його ще два рази намагались кодувати. Також ОСОБА_8 проходив повторний курс лікування у психіатричній лікарні. Після того, як батько у 2011 році закодувався в останній раз та перестав вживати спиртне, у них поступово налагодилися стосунки, які стали дружніми. Позивач будувався на батьківській землі, а той допомагав йому. Вони один одному постійно допомагали. У 2015 році ОСОБА_8 усвідомлюючи значення своїх дій призначив спадкоємцем до свого майна наймолодшого онука - ОСОБА_11, про що склав заповіт, повідомивши про це позивачу. Крім того попросив позивача, що щоб не трапилось, щоб його дружина - ОСОБА_4, проживала б у тому ж будинку. У січні 2016 р. у ОСОБА_8 знов трапився рецидив і він пішов на місяць у запій, після виходу з якого його поведінка стала дивною. Він постійно про все забував, у звязку з чим робив записи, що йому потрібно зробити. У 2015р., а потім у 2016 р. його батько пройшов хіміотерапію і опромінення, після цього його дії стали неадекватні, він забував, але разом з тим, розумів, що робить. Після проходження першої половини сеансів опромінення у літку 2016 року ОСОБА_8 почав потребувати постійної сторонньої допомоги, у звязку з чим на другу половину сеансів його возив позивач, а вдома за ним дивилась відповідачка. Потім йому зробили операцію і після чого він вже не міг говорити, а писав записки. Останній час позивач дуже рідко до нього заходив, батько розпочав лікування голодуванням. Вони рідше спілкувалися адже батько перестав його слухати і постійно чимось був невдоволений. За день до смерті відповідач покликала позивача, бо батько порізав собі вени. Позивач вважає, що у зв'язку з цим його батько зовсім не віддавав звіт своїм діям. Також позивач, зі слів батька, знає про приймання останнім «сильнодіючих препаратів», на які він давав кошти, але особисто їх ніколи не купував. Про існування заповіту, який був складений восени 2016 року, позивач нічого не знав, так як батько йому нічого не говорив і постійно наголошував, що спадкоємцем є ОСОБА_11, а ОСОБА_12 має проживати в будинку скільки їй буде завгодно. Йому не відомо чим 8.11.2016 р. займався батько, але на той час він вже не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними та потребував сторонньої допомоги.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог сторони позивача, вважали, що 8.11.2016 року ОСОБА_8 під час складання заповіту розумів значення своїх дій і міг керувати ними, був у повній свідомості та міг відповідати за свої вчинки. Заповіт був посвідчений нотаріусом і є дійсним, оскільки нотаріус при посвідченні заповіту зясовує питання щодо дієздатності самої особи і в самому заповіті зазначено, що особа за паспортом перевірена і її дієздатність встановлена. Кріт того відповідач пояснила, що познайомилася з ОСОБА_8 у 2010 році і через деякий час він запропонував жити разом, а отже з 4.03.2010 р. вони мешкали як чоловік та дружина однією сімєю. У 2014 році вони зареєстрували шлюб. Коли стало відомо про хворобу ОСОБА_8, то прибігали син з невісткою і виказуючи тривогу, що все майно дістанеться відповідачці, надавили на ОСОБА_8 і він склав перший заповіт на користь онука. Вони разом з чоловіком тоді їздили до нотаріуса ОСОБА_9М і він написав заповіт на онука ОСОБА_11. Потім пройшов час, ОСОБА_8Ф хворів, побачив, що він нікому не потрібен, а син зовсім перестав слухати батька, покинув сімю і пішов жити до іншої жінки. 8.11.2016 року ОСОБА_8 сам поїхав до нотаріуса і ввечері привіз заповіт на її імя, наказав його заховати і нікому не говорити про його існування, адже бажав у разі своєї смерті, щоб вона була забезпечена житлом. Відповідач вважає, що на момент складання заповіту її чоловік перебував у адекватному стані, адже сам керував автомобілем.

Допитані у суді свідки сторони позивача ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 пояснили, що ОСОБА_8 за життя зловживав спиртними напоями і у стані алкогольного спяніння поводив себе агресивно та неадекватно, у звязку з чим неодноразово лікувався. Тривалий час не пив, а у 2016 році зірвався. Він завжди був дивною людиною, але з осені 2016 року його не можна було впізнати, ОСОБА_8 не завжди розумів значення своїх дій, у нього були провали у памяті, він забував суть розмови і перепитував одне і теж по кілька разів, однак людей він упізнавав і автомобілем керував самостійно. Він говорив, що все майно залишить у спадок онуку ОСОБА_11. При цьому свідок ОСОБА_13, яка була колишньою дружиною ОСОБА_8 повідомила, що останній дуже обурився на сина коли дізнався, що він розійшовся зі своєю дружиною.

Допитані у суді свідки сторони відповідача ОСОБА_18І та ОСОБА_19 суду пояснили, що знали ОСОБА_8 давно, за життя він був адекватною, нормальною людиною. До знайомства з ОСОБА_4 зловживав спиртним, але за час спільного життя з відповідачем не пив, лише у січні місяці зірвався, але потім пити перестав. Погіршення пам'яті у нього не було, до останнього часу він керував автомобілем і восени 2016 року був адекватним. Свідок ОСОБА_18 додала, що будучи медичною сестрою за фахом, приходила до ОСОБА_8 у листопаді 2016 р., ставила йому крапельниці, а на день її народження у грудні 2016 року він навіть поздоровляв її смс - повідомленням.

Суд заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши усі наявні матеріали справи та обєктивно оцінивши подані докази, вважає, що у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_6 слід відмовити, з наступних підстав та міркувань.

Судом установлено, що ОСОБА_8 помер 2.03.2017 року у віці 60 років у с. Трисвятська Слобода Чернігівського району Чернігівської області, підтвердженням чого є повторне свідоцтво про смерть серії «І-ЕЛ» №293054. /а.с.5/

Свідоцтво про народження серії «І-ЕЛ» №489355 свідчить, що позивач по справі ОСОБА_6 є сином ОСОБА_8. /а.с.8/

З копій свідоцтва про народження серії «І-ЕЛ» №060542, серії «І-ЕЛ» №033162, серії «І-ЕЛ» №122387 та посвідчення серії «СВ» №006277, ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та має пільги передбачені законодавством для багатодітних сімей. /8-11/

За життя ОСОБА_8 перебував у шлюбі з ОСОБА_4, зареєстрованому 16.09.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №1782, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії «І-ЕЛ» №088584. /а.с.49/

З копії технічного паспорта на житловий будинок по вул. Миру,43 у Трисвятська Слобода (колишня Радянська Слобода) встановлено, що 25/72 часток домоволодіння належить на праві власності ОСОБА_8, а 47/72 часток належить на праві власності ОСОБА_6 /а.с.12-14/

За життя, 8.11.2016 року, ОСОБА_8, розуміючи значення своїх дій, добровільно, без будь-якого насильства, примусу, як фізичного, так і морального, на випадок своєї смерті зробив, посвідчене приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, розпорядження за яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право, в тому числі і на належну йому частину житлового будинку №43 по вулиці Миру, що у селі Радянська Слобода Чернігівського району Чернігівської області заповів дружині ОСОБА_4. Заповіт, раніше складений ним та посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 27.06.2015 року за №2282, цим заповітом скасував. Заповіт 08.11.2016 року зареєстровано у спадковому реєстрі за №2673. /а.с.126-128/

10.07.2017 року у приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 заведено спадкову справу за №22/2017 до майна ОСОБА_8 ОСОБА_21 прийняла спадщину ОСОБА_8 за заповітом від 8.11.2016 року, подавши відповідну заяву, однак свідоцтва про право на спадщину за заповітом не отримувала. ОСОБА_6 - син спадкодавця, який є спадкоємцем першої черги за законом до майна ОСОБА_8, 24.07.2017 року також подав заяву про прийняття спадщини і повідомив, що йому відомо про заповіт ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4

Матеріали спадкової справи містять заповіт ОСОБА_8 від 27.06.2015 року посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, за яким, все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право, в тому числі і на належну йому частину житлового будинку №43 по вулиці Миру, що у селі Радянська Слобода Чернігівського району Чернігівської області він заповів ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, з правом довічного проживання в будинку дружини ОСОБА_4, а також заповіт від 8.11.2016 року яким було скасовано заповіт від 27.06.2015 року та все майно залишено в спадок дружині ОСОБА_4 /а.с.70-83/

Відповідно до вимог статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У відповідності до норм статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

З ксерокопії трудової книжки серії «БТ-ІІ» №139003 вбачається, що ОСОБА_22 з 25.01.2012 року по 29.01.2016 року працював підсобним робітником ПП «Седам-маркет», звільнений з роботи за власним бажанням. /а.с.129, 130/

Водійські посвідчення серії «ААЮ» №735326 та серії «АВД» №419533 свідчать, що ОСОБА_8 з 06.06.1980 року було відкрито категорію «А» на керування мотоциклами, а з 13.05.1987 року відкрито категорію «В» на керування автомобілями. Максимальна вага яких не перевищує 3500 кг. /а.с.135/

Згідно довідок виконавчого комітету Трисвятськослобідської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №282 від 11.10.2017, №2059 від 18.12.2017 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 був зареєстрований і проживав у с. Трисвятська Слобода (до перейменування Радянська Слобода) по вул. Миру,43 з 1986 року і до дня смерті - 2.03.2017 року. За вищезазначеною адресою разом з ним була зареєстровані і проживала з 29.01.2013 року його дружина ОСОБА_4. Заповітів від імені ОСОБА_8 виконавчий комітет сільської ради не посвідчував. /а.с.63, 136/

Направлення на МСЕК свідчить, що 26.12.2013 року ОСОБА_8 був інвалідом ІІІ групи. /а.с.131-134/

З результатів комп'ютерно-томографічного дослідження тканин шиї від 27.05.2017р. встановлено, що у ОСОБА_8 виявлений Сг гортані, Mts в лімфовузли шиї з обох боків. /а.с.15/

Згідно довідки КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» №24-07/2049 від 29.09.2017р., ОСОБА_8 лікувався у Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні 4 рази -з 1985 по 2002 роки: з 28.06.1985 по 26.07.1985р. з діагнозом: «Алкоголізм І ст.»; з 25.06.1993 по 29.06.1993 з діагнозом: «Алкоголізм II ст. у хворого з ЧМТ»; з 12.08.1995 по 30.08.1993 з діагнозом: «Алкоголізм II ст. у хворого з ЧМТ»; з 06.06.2002 по 11.06.2002 з діагнозом: «Наслідки ЗЧМТ, легкий психоорганічний синдром» (F-07.84). /а.с.57/

З довідки КЛПЗ «Чернігівського обласного наркологічного диспансеру №1780 від 23.11.2017 вбачається, що ОСОБА_8 перебував на обліку в Чернігівському обласному наркологічному диспансері з 19.06.1985 р. з приводу хронічного алкоголізму другої стадії. При цьому довідка КЛПЗ «Чернігівська центральна районна лікарня» №1601 від 01.12.2017 свідчить, що ОСОБА_8 до лікаря-нарколога Чернігівської ЦРЛ за допомогою за останні 15 років не звертався. /а.с.105, 108/

12.06.2015 року у ОСОБА_8 виявили онкологічне захворювання, з приводу якого він знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні пухлин голови і шиї Чернігівського обласного онкологічного диспансеру з діагнозом: «ОСОБА_1 гортаноглотки справа, III ст., II кл. гр. ТЗN1М0 G2, «М» в лімфовузли шиї справа, отримував хіміо- і променеву терапію. Також оперований з приводу лімфодиссекції шиї зправа, а у грудні 2016 року йому проведена термінова нижня трахеотомія, підтвердженням чого є епікриз з історії хвороби №3671 за період з 08.06.2015 по 15.06.2015, виписка-епікриз з історії хвороби №3772 від 13.07.2015 року, епікриз з історії хвороби №6270 за період з 01.10.2015 по 14.10.2015, епікриз з історії хвороби №7952 за період з 09.12.2016 по 23.12.2016, виписний епікриз №10933 за період з 06.12.2016 по 09.12.2016. /а.с.16-21/

23.02.2017 року ОСОБА_8 на імя ОСОБА_19 власноруч написав лист, в якому йдеться про те, що він вирішив самостійно, при здоровому розумі провести курс лікування хвороби настоями трав та свіжим соком і більше ніякої їжі, окрім цибульного супу. Все це на випадок звинувачення його дружини міліцією, «вона не виновата». /а.с.143/

З повідомлення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 від 16.01.2018 встановлено, що згідно статті 1233 Цивільного кодексу України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Нотаріус посвідчує заповіт дієздатної фізичної особи, він має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним особисто, про що зазначається ним особисто перед підписом заповідача. Згідно зі статтею 1235 Цивільного кодексу України заповідач має право призначити своїм спадкоємцем одну або декілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. Посвідчені нею заповіти 27 червня 2015 року за р. №2282 та 8 листопада 2016 року за р. №2673 від імені ОСОБА_8 відповідали його волі, були підписані ним особисто, свідомо і добровільно, без будь-якого примусу як фізичного так і психічного. Заповіти були прочитані ним особисто вголос, про що свідчить власноручно написані ним чітко та розбірливо фрази в заповітах перед його підписами. Згідно волі заповідача заповітом, посвідченим 8 листопада 2016 року за р. №2673, на ім'я його дружини ОСОБА_4, було скасовано заповіт, посвідчений 27 червня 2015 року за р. № 2282. На час посвідчення заповітів заповідач розумів значення своїх дій, в дієздатності був не обмежений, не знаходився в алкогольному, токсичному чи наркотичному стані, ніяких сумнівів щодо його дієздатності не виникало. /а.с.158/

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

За висновком судово-психіатричної експертизи №60 від 30.01.2018 року у ОСОБА_8 08.11.2016 р. мав місце органічний розлад особистості складного генезу (алкоголізм в анамнезі, наслідки ЗЧМТ (1993р.), онкологічне захворювання) (Р07.8 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), який не позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. /а.с.166-178/

У світлі викладеного, з наведених вище правових підстав та міркувань, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 на час складання спірного заповіту 8.11.2016 року міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 слід відмовити.

.

Керуючись ст.ст.203, 225, 1257 ЦК України та на підставі ст.ст. ст.ст.12, 13, 43, 49, 76-81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_8, померлого 2.03.2017 року, від 8 листопада 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, на користь ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №2673.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Криворученко Д.П.