РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Кремінна

Справа № 414/1521/18

Провадження № 2/414/395/2018

Кремінський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Акулова Є.М.,

за участі секретаря судового засідання Дегтяренко Т.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні під час загального позовного провадження в залі суду м. Кремінна справу за позовною заявою ОСОБА_1, представник за дорученням Сєвєродонецького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2, до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, представник за дорученням Сєвєродонецького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якому вказала, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Раніше адресою даного житлового будинку була - вул. Тельмана, буд. 68. ОСОБА_1 є власником 2/3 частинами вказаного житлового будинку, власником 1/3 частини вказаного житлового будинку був колишній чоловік ОСОБА_4 Згідно вироку Кремінського районного суду від 13.04.1994 року № 1-77 ОСОБА_4 був засуджений за ст.. 140 ч. З КК України з конфіскацією майна. Вказана 1/3 частина підлягала конфіскації згідно висновку технічної експертизи, про що вказано в ОСОБА_5 матеріально-побутового обстеження. Також зазначено, що 1/3 частина житлового будинку була визнана безхазяйною згідно рішення ОСОБА_3 міської ради від 07.07.1995 року № 673. Після судового рішення не було здійснено належного оформлення документів на вказане майно. Після позбавлення ОСОБА_4 права власності на 1/3 частину будинку, його частка не була передана ані у власність держави, ані територіальної громади. Вона здійснювала викуп вказаної 1/3 частини будинку, на підтвердження чого збереглися три квитанції ОСОБА_3 міської ради від 1995 року про викуп 1/3 частини будинку. З того моменту, коли ОСОБА_4Ф за вироком суду був позбавлений права власності на 1/3 частину житлового будинку, вона добросовісно заволоділа та користувалася вказаним нерухомим майном більше 23 років, несла тягар утримання майна та здійснювала його викуп. З огляду на зазначене, позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1 / 3 частину житлового будинку за адресою: вул. Весняна, 160, м. Кремінна Луганської області.

Позивач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнав. Підтвердив, що не претендує на спірну частку.

Представник відповідача ОСОБА_3 міська рада Луганської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, справу просив розглянути за його відсутності, позов визнав у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обовязків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником 2 / 3 частин домоволодіння за адресою Луганська область, м. Кремінна, вул. Весняна (в минулому вул. Тельмана), 160 (68), а ОСОБА_4 власником 1 / 3 частини будинку з господарськими спорудами та будівлями (а.с. 25-30).

Вироком Кремінського районного суду від 13 квітня 1994 року ОСОБА_4 було засуджено за вчинення крадіжок до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією всього його майна (а.с. 20-21).

ОСОБА_4, належала 1/3 частина спірного житлового будинку за адресою Луганська область, м. Кремінна, вул. Весняна (в минулому вул. Тельмана), 160 (68), яка підлягала конфіскації за вироком суду від 13.04.1994 року в справі № 1-77, визнана безхазяйною за рішенням органу місцевого самоврядування від 07.07.1995 року №673, проте натепер не конфіскована у встановленому законом порядку та не перейшла у власність територіальної громади.

Як вбачається з акту матеріально-побутового дослідження депутата ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_1 мешкає та користується домоволодінням за адресою вул. Весняна, 160, м. Кремінна, а 1 / 3 частиною ОСОБА_4 з 1995 року. ОСОБА_4 з моменту засудження і по цей час за вказаною адресою не зявлявся, претензій щодо нерухомості не виставляв. ОСОБА_1 вчинює всі необхідні дії для утримання нерухомості (а.с. 22).

Як вбачається з листа ОСОБА_3 міської ради від 11 травня 2018 року житловий будинок за вказаною адресою, ані його частка, не обліковується на балансі виконкому Креміської міської ради (а.с. 7).

ОСОБА_1 сплатила до ОСОБА_3 міської ради згідно трьох квитанцій по 1500 000 крб. (а.с. 42-44), що вказує на викуп позивачкою спірної частки.

Вартість домоволодіння за адресою Луганська область, м. Кремінна, вул. Весняна (в минулому вул. Тельмана), 160 (68) згідно з висновком оцінювача складає 92160,00 грн., а вартість 1 / 3 частини 30720,00 грн. (а.с. 11-19).

Сторонами не оспорюється факт постійного проживання та управління майном ОСОБА_1 за адресою Луганська область, м. Кремінна, вул. Весняна (в минулому вул. Тельмана), 160 (68), і у суду не має жодних сумнівів у достовірності їх свідчень, зважаючи й на надані підтвердження з боку органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ч. 1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При вирішенні даної справи суд враховує правову позицію, яка викладена в постанові Пленуму ВССУ № 5 від 7 лютого 2014 року, згідно якої вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що попереднім власником 1 / 3 частини домоволодіння за адресою Луганська область, м. Кремінна, вул. Весняна (в минулому вул. Тельмана), 160 (68) був ОСОБА_4, майно якого у 1994 році підлягало конфіскації згідно вироку Кремінського районного суду. При цьому самої по собі конфіскації не відбулося, 1 / 3 частина домоволодіння за вказаною адресою й надалі рахується за ОСОБА_4 згідно відповіді КП «ОСОБА_3 РБТІ». ОСОБА_5 матеріально-побутового обстеження містить посилання на те, що вказану частину домоволодіння було конфісковано згідно висновку технічної експертизи та зазначена частина була визнана безхазяйною. ОСОБА_1 користується 1 / 3 частиною вказаного домоволодіння з 1995 року, є добросовісним володільцем, сплачувала кошти до ОСОБА_3 міської ради з метою викупу частки та оформлення права власності на нерухомість.

Таким чином, ОСОБА_1 добросовісно заволоділа чужим майном, і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, а тому наявними є всі законні підстави для набуття позивачем права власності на цілий житловий будинок з будівлями та спорудами за адресою Луганська область, м. Кремінна, вул. Весняна (в минулому вул. Тельмана), 160 (68) (набувальна давність).

Питання щодо стягнення судових витрат позивачем не ставилося.

На підставі викладеного, ст. ст. 16, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 150,156 ЖК УРСР, ст. 3 СК України та керуючись 10, 76, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 352, 354, 355ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, представник за дорученням Сєвєродонецького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2, до ОСОБА_3 міської ради, ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, іденттифікаційний номер НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на 1 / 3 частину житлового будинку за адресою: Луганська область, м. Кремінна, вул. Весняна (в минулому вул. Тельмана), 160 (68).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Є.М. Акулов