Номер провадження: 22-ц/785/674/18
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

від відповідача публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» не зявились,

переглянувши цивільну справу №522/14440/15-ц за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та додаткової угоди до договору за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року у складі судді Погрібного С.О., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2, звернувшись 14 липня 2015 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що між АТ «УкрСиббанк» та ним ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року, за яким надано кредит в іноземній валюті в сумі 100000,00 доларів США зі сплатою 10,5% за користування коштами під зобовязання повернути кошти не пізніше 9 жовтня 2019 року. Посилаючись на невідповідність договору статтям 11, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», пункту 7 частини 1 статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», позивач ОСОБА_2 після уточнення 2 лютого 2016 року вимог просив на підставі частини 1 статті 203, частини 1 статті 215, частини 1 статті 230 ЦК України визнати недійсними Договір про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року, Додаткову угоду №1 від 9 жовтня 2007 року до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року (т.1 а.с.2-5, 72-79, пояснення: т.2 а.с.12-13, 31-32).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.16).

Відповідач ПАТ «УкрСиббанк» позов не визнав, просив застосувати наслідки спливу позовної давності (т.2 а.с.3).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності (т.2 а.с.76-78).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у не вірному встановленні правової природи спірних правовідносин та моменту, з якого у позивача почався відлік строку позовної давності; у помилковості висновку суду про оспорюваність кредитного договору, недійсність якого прямо встановлена частиною 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»; у не зазначенні про нікчемність договору як особливої форми ступеня недійсності правочину за наявності підстав вважати договір про надання споживчого кредиту нікчемним; у не правильності визначення судом перебігу позовної даності; у незастосуванні принципу верховенства права тощо.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, викладено заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції. В ході апеляційного розгляду справи з огляду на отриману на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області в порядку забезпечення доказів довідку про загальну суму сплачених ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» коштів за період з 9 жовтня 2007 року по 5 жовтня 2017 року, представник в інтересах ОСОБА_2 просив встановити нікчемність договору про надання споживчого кредиту та в порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» грошову суму в розмірі 3198,68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26 квітня 2018 року становить 84031,07 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково наданими доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення судового рішення без змін, а скарги без задоволення з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року, за яким надано кредит в іноземній валюті в сумі 100000,00 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 10,5% річних, комісій в порядку та на умовах, визначених договором, під зобовязання повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 9 жовтня 2019 року (т.1 а.с.195-205).

Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) укладеного Додаткову угоду №1 від 8 жовтня 2007 року до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року, яким внесено зміни та доповнення, зокрема, додано до Договору Додаток №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», Додаток №3 «Тарифи Банку», викладено в новій редакції пункт 1.3.5, доповнено пункти 3.5, 5.2, 7.5 (т.1 а.с.206, 207-209).

Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) укладено Договір іпотеки від 9 жовтня 2007 року, за яким для забезпечення виконання зобовязань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року передано в іпотеку квартиру №АДРЕСА_1, належну ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою 21 квітня 2007 року за реєстровим №3-1938, зареєстровану в Реєстрі прав власності на обєкти нерухомого майна 21 травня 2007 року за реєстраційним номером 17994753 (т.1 а.с.179-181).

Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) укладено Договір поруки №148521 від 9 жовтня 2007 року для забезпечення виконання зобовязань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року) (а.с.183-184).

Станом на 20 лютого 2015 року заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року становила 65129,40 доларів США, з яких 60375,66 доларів США кредитна заборгованість (в тому числі прострочена заборгованість 6494,41 доларів США), 4753,74 доларів США прострочена заборгованість за процентами (т.2 а.с.14).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 8 червня 2015 року відкрито провадженні у справі №522/10393/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року та Договором про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 липня 2015 року провадження у справі №522/10393/15-ц зупинено до розгляду справи №522/4440/15-ц за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року та Додаткової угоди №1 до нього (т.2 а.с.7,8).

В ході апеляційного перегляду справи в порядку виконання ухвали апеляційного суду Одеської області від 5 жовтня 2017 року про забезпечення доказів шляхом витребування документів ПАТ «УкрСиббанк» надано Довідку-розрахунок заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року станом на 5 жовтня 2017 року, згідно якої заборгованість за кредитом 60375,66 доларів США, за процентами - 21126,73 доларів США, а всього заборгованість за кредитом та процентами 81502,39 доларів США, що еквівалентно 2184981,68 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 195000,80 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 127838,59 грн., а всього пеня 322839,39 грн. (т.2 а.с.121-127).

З Довідки-розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року вбачається, що кредитні зобовязання виконувались до липня 2014 року.

Позов про визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту №НОМЕР_3 від 9 жовтня 2007 року ОСОБА_2 подано до суду 14 липня 2015 року. Вимоги про недійсність кредитного договору та додаткової угоди до нього заявлено на підставі частини 1 статті 203, частини 1 статті 215, частини 1 статті 230 ЦК України через невідповідність договору статтям 11,19,22 Закону України «Про захист прав споживачів», пункту 7 частини 1 статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

ПАТ «УкрСиббанк» просив відмовити в позові не за безпідставністю вимог, а з підстав спливу позовної давності, заяву про застосування наслідків спливу позовної давності подано в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення (т.2 а.с.3).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність договору про надання споживчого кредиту під час його укладення положенням статей 11, 15, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів, вимогам пунктів 3.2, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, що має наслідком недійсність кредитного договору в силу положень частини 1 статті 203, частини 1 статті 215, частини 1 статті 230 ЦК України. Встановивши існування самого субєктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимогу, і факт його порушення, суд першої інстанції застосував положення закону про правові наслідки спливу позовної давності та, відповідно, відмовив у позові не за безпідставністю матеріально-правової вимоги, а через пропущення позовної давності.

За правилами застосування статті 267 ЦК України положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого субєктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимогу, і факт його порушення або оспорювання; якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає субєктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, то суд відмовляє в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

ПАТ «УкрСиббанк» не надано суду першої інстанції заперечень щодо вимог про невідповідність договору про надання споживчого кредиту Закону України «Про захист прав споживача», не подано апеляційної скарги на судове рішення, не надано й відзиву на апеляційну скаргу представника в інтересах ОСОБА_2 В справі наявна лише заява ПАТ «УкрСиббанк», подана суду першої інстанції до ухвалення судового рішення, за змістом якої відповідач просив відмовити в позові за спливом позовної давності.

За таких обставин, апеляційний суд виходить з того, так як іншого зі справи не вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» визнав допущення порушення Закону України «Про захист прав споживачів» під час укладення з ОСОБА_2 Договору про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року та, відповідно, погодився з висновком суду першої інстанції про відмову в позові не за безпідставністю матеріально-правової вимоги, а за спливом позовної давності.

Оскільки апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» на рішення суду відсутня, а ОСОБА_2 в особі представника з висновком суду першої інстанції про порушення прав споживача при укладенні кредитного договору згоден, то при даному апеляційному перегляді справи з огляду на межі апеляційного розгляду відсутні підстави для перегляду рішення суду в частині висновку про порушення при укладенні договору субєктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимогу.

Перевіряючи наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст.257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України).

У статті 261 ЦК України встановлюються загальні та спеціальні правила початку перебігу позовної давності, при цьому, загальними є правилами, які містяться у частині 1 цієї статті і поширюється на всі випадки початку перебігу позовної давності, інші частини вказаної статті встановлюють спеціальні правила, які поширюються лише на визначені у них випадки.

Загальних правил початку перебігу позовної давності є два: 1)позовна давність починає свій перебіг від дня, коли особи дізналася або могла дізнатися про порушення свого права; 2)перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про особу, яка порушила право.

ОСОБА_2 вимоги про визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року заявлено 14 липня 2015 року (т.1 а.с.2-7).

ПАТ «УкрСиббанк» заяву про застосування позовної давності зроблено 19 липня 2016 року до винесення рішення судом першої інстанції (т.2 а.с.3).

Загальна позовна давність становить три роки, правила початку перебігу позовної давності є також загальними та, відповідно, передбаченими частиною 1 статті 261 ЦК України, згідно яких перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно доводів ПАТ «УкрСиббанк» початок перебігу позовної давності за вимогами про визнання недійсним кредитного договору почався від дня укладення договору, а саме з 9 жовтня 2007 року, та, відповідно, закінчився 9 жовтня 2010 року, відтак, предявлення позову 14 липня 2015 року є предявленням вимог після спливу позовної давності, що має наслідком відмову в позові за спливом позовної давності.

Згідно доводів ОСОБА_2 початок перебігу позовної давності за вимогами про визнання недійсним кредитного договору почався не з від дня укладення 9 жовтня 2007 року кредитного договору, а з 3 липня 2015 року, коли він дізнався про існування постанови Правління Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» і, як наслідок, дізнався про існування порушених прав.

Відмовляючи в задоволенні позову за насідками спливу позовної давності, суд першої інстанції виходив з положень статті 257, частини 1 статті 261 ЦК України, тобто з загальної позовної давності та початку перебігу такої з дня укладення кредитного договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується з даним висновком суду першої інстанції, оскільки в даному випадку діє загальне правило початку перебігу позовної давності, яке передбачає початок перебігу від дня, коли особа, дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Законодавча база, яка регулювала кредитні правовідносини на час укладення 9 жовтня 2007 року кредитного договору, в тому числі й договору споживчого кредиту, була доступна для ознайомлення. ОСОБА_2 був вільним як в укладенні договору, так і у виборі контрагента та визначенні умов договору. ОСОБА_2 не був позбавлений права отримати будь-які розяснення щодо договору від ПАТ «УкрСиббанк», мав ніким необмежене право отримати правову допомогу як до так і під час укладення договору, в тому числі й щодо законодавства, яке регулювало кредитні відносини.

ОСОБА_2 уклав договір 9 жовтня 2007 року, виконував договір тривалий час, а після допущення порушення договору та, як наслідок, звернення ПАТ «УкрСиббанк» у червні 2015 року до суду з позовом до нього ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за двома укладеними ним кредитним договорами, а саме за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року та Договором про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року, звернувся у липні 2015 року до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання, зокрема у даній справі, недійсним Договору про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року.

ОСОБА_2 не навів обставин, які б вказували на те, що він не міг про порушення права, за захистом якого звернувся до суду, дізнатися не поза межами позовної давності. Апеляційний суд з огляду на диспозитивно сформульоване правило про початок перебігу позовної давності виходить з того, що наявність обєктивних обставин, через які ОСОБА_2 не міг дізнатися про порушення свого права, ним не доведена, а, відтак, позовна давність почала свій перебіг з 9 жовтня 2007 року.

Суд апеляційної інстанції не приймає викладені в апеляційній скарзі доводи в тій частині, що суд першої інстанції за наявності підстав, передбачених частиною 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вважати Договір про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року нікчемним безпідставно не вказав у своєму рішенні про нікчемність кредитного договору як особливу форму ступеня недійсності правочину. Надалі, розвиваючи поза межами доводів апеляційної скарги свою позицію, скаржник просив при вирішенні справи апеляційним судом з урахуванням правової позиції викладеної в абзаці другому пункту 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ПАТ «УкСиббанк» фактично неповернуту суму отриманого кредиту в розмірі 3198,68 доларів США, що по курсу НБУ станом на 26 квітня 2018 року становить 84031,07 грн.

Так, виходячи з передбаченого статтею 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до визначених статтею 367 ЦК України меж розгляду справи судом апеляційної інстанції суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦК); в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.6 ст.367 ЦК України).

ОСОБА_2 в суді першої інстанції заявлено вимоги про визнання недійсним кредитного договору, заявлені вимоги були предметом розгляду в суді першої інстанції з ухваленням відповідного рішення, що перевіряється нині в апеляційному порядку.

ОСОБА_2 в суді першої інстанції не заявлялись та відповідно ухваленням рішення не вирішувались вимоги про встановлення судовим рішенням нікчемності Договору про надання споживчого кредиту №0 від 9 жовтня 2007 року та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За таких обставин, виходячи з меж апеляційного перегляду справи підстави для прийняття в апеляційній інстанції рішення щодо нікчемності договору та застосування наслідків нікчемності договору як правочину відсутні. Нікчемний правочин це недійсний правочин, недійсність якого встановлена законом. Закон «Про захист прав споживачів», зокрема, частина 6 статті 19 Закону, на яку посилається скаржник, не встановлює нікчемність правочину, а, відтак, правочини, вчинені з порушенням вказаного Закону є оспорюваними, а не нікчемними в силу закону.

Правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та додаткової угоди до договору залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2018 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_5