Провадження № 22-ц/772/1453/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 рокуСправа № 127/19516/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Марчук В.С.,

за участі секретаря судових засідань Торбасюк О.І., представника скаржниці, відповідачки ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5, позивачки ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судо-вих засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_7,

ОСОБА_8, ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, її представника адвока-та ОСОБА_9 на рішення Вінницького міського суду Вінниць-кої області від 24 квітня 2018 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Вінниці за головування судді Луценко Л.В., повний текст якого складений 26 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

13 вересня 2017 року ОСОБА_6 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо пред-мета спору, на стороні позивачки відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції про встановлення факту бать-ківства ( т. 1, а. с. 2-4, 17 ). З урахуванням позовної заяви у новій редакції ви-моги ОСОБА_6 мотивовані тим, що з вересня 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_11, вони вели спільне господарство, придбали багато рухо-мого майна, за спільні кошти та за взаємною згодою робили капітальний ре-монт будинку. Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_6 народився син ОСОБА_12, інвалід з дитинства. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 трагічно загинув у ДТП, у зв'язку з чим необхідно вста-новити його батьківство по відношенню до сина позивачки з метою оформлен-ня пенсії по втраті годувальника. Дитина знає ОСОБА_11 як свого бать-ка, який таким себе визнавав, любив хлопчика, піклувався про нього, цікавився його життям, навчанням, здоров'ям, не шкодував коштів на лікування дитини, вірив, що його здоров'я поправиться.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучений Вінницький міський відділ державної реєстра-ції актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Він-ницькій області ( т. 1, а. с. 100 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року позов ОСОБА_6 задоволений. Встановлений факт, що ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Шура-Бондурівська Гай-синського району Вінницької області, громадянин України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, є бать-ком ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, уроджен-ця м. Вінниця, громадянина України. Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 640,00 гривень та витрати з оплати експертизи у розмірі 7614,00 гривень. Речові докази приєднані до матеріалів справи ( т. 1, а. с. 168-171 ).

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, відпові-дачка ОСОБА_4, її представник адвокат ОСОБА_9 оскаржують його в апеляційному порядку, просять дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Скаржниці посилаються на ухвален-ня оскаржуваного судового рішення без повного з'ясування істотних обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права ( т. 1, а. с. 189-202 ).

Відзив на апеляційну скаргу апеляційному суду не надійшов.

Клопотання відповідачів про відкладення розгляду справи судом апеляцій-ної інстанції у призначений день 02 серпня 2018 року об 11.00 годині було задо-волене. Наступне аналогічне клопотання відповідачів про відкладення розгляду справи у призначений день 16 серпня 2018 року об 11.00 годині у відповідності з нормами статті 372 ЦПК України колегією суддів залишене без задоволення з урахуванням того, що поважних причин неявки в судове засідання скаржниці ОСОБА_4 не убачається, але натомість у суд з'явився її представник ад-вокат ОСОБА_5

У судовому засіданні 16 серпня 2018 року, представник скаржниці ОСОБА_4 ОСОБА_5 заявив клопотання про проведення повторної судово-генетичної експертизи, оскільки вважає, що висновок експерта у даній справі викликає сумнів у його правильності зважаючи на порушення, на його думку, при відібранні зразків крові трупа ОСОБА_11 та зразків букального епіт-елію дитини. Колегією суддів апеляційного суду постановлено ухвалу про за-лишення такого клопотання без розгляду, оскільки у відповідності до положень статті 365 ЦПК України питання про призначення експертизи у справі вирішу-ється суддею-доповідачем у порядку підготовки справи до апеляційного роз-гляду з дотриманням прав усіх учасників справи висловити свої міркування або заперечення щодо вчинення такої підготовчої дії.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційну скаргу відповідно представника скаржниці та позивачки, дослідивши ма-теріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевірив-ши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах до-водів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга є безпідставною, такою, що не підлягає задово-ленню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є законним, об'єктивним і справедливим, таким, що відповідає найвищим інтересам дитини.

Судом встановлено, що згідно актового запису від 31 травня 2007 року № 1717 про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12, вчи-неного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького місь-кого управління юстиції Вінницької області, у відомостях про матір значиться ОСОБА_6, у відомостях про батька - ОСОБА_13, громадянин України. Підставою запису відомостей про батька стала заява матері згідно частини першої статті 135 СК України, яка передбачає, що при на-родженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством ма-тері, а ім'я та по батькові дитини записуються за її вказівкою. З врахуванням представлених у матеріалах справи доказів, показань допитаних свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 суд знайшов доведеними факти піклування за життя ОСОБА_11 про хлопчика як свого сина, визнання свого батьківства відносно ОСОБА_12, надання матеріальної допомоги на утримання дитини, її лікування. Суд не виявив підстав для сумнівів у правдивості і достовірності встановлених фактичних обставин справи. Крім цього, згідно висновку судової молекулярно-генетичної експертизи, проведеної фахівцями Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 12 грудня 2017 року № 803 ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, може бути біологічним батьком ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3 наро-дження; ймовірність цієї події складає 99,99999%.

Вирішуючи заявлений спір, суд першої інстанції керувався нормами статей 76, 81 ЦПК України, 130, 134 СК України, статтею 3 Конвенції про права дити-ни, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 ро-ку № 789-ХІІ, Законом України «Про органи реєстрації актів громадянського стану», положеннями Правил внесення змін до актових записів цивільного ста-ну, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793. Суд зазначив, що факт батьківства ОСОБА_11 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_12 знайшов своє підтвердження та підлягає встановленню, що в подальшому обумовить можливість внесення відповідних змін до актового запису про наро-дження дитини, оформлення пенсії по втраті годувальника, спадкових прав у зв'язку зі смертю спадкодавця.

Суд першої інстанції критично оцінив доводи відповідачів щодо неможли-вості проживання ОСОБА_11 з ОСОБА_6 як подружжя, виклю-чення його батьківства відносно дитини ОСОБА_12 через перебування по-мерлого за життя у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_7 з 1981 року, їхнє спільне проживання однією сім'єю, ведення спільного господар-ства, оскільки такі обставини не спростовують висновку суду про факт батьків-ства ОСОБА_11 стосовно неповнолітнього ОСОБА_12

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у рішенні від 24 квітня 2018 року, які слід ви-знати виваженими, обгрунтованими, об'єктивними та справедливими.

Оскаржуючи судове рішення, відповідачкаОСОБА_4, її представник ОСОБА_9 наголошують на тому, що за життя ОСОБА_11 не визнав у встановленому порядку свого батьківства стосовно дитини ОСОБА_12, кри-тикують показання свідка ОСОБА_17, яка взагалі не допитувалася судом, вважа-ють, що незалучення до участі у справі нотаріуса Лавренова І.А, який здійснив реєстрацію спадкової справи через смерть ОСОБА_11, пенсійного фонду, органу опіки та піклування є порушенням норм процесуального права. Скарж-ниці не погоджуються з висновком проведеної у справі судової молекулярно-генетичної експертизи, оскільки, на їхню думку, експертом були порушені ме-тодичні вказівки МОЗ України стосовно порядку проведення вказаних експер-тиз, що призвело до неправильного вилучення і зберігання біологічного матері-алу, порушення порядку виділення ДНК. Крім цього, у скарзі йдеться про необ-хідність виключення з актового запису про народження дитини відомостей про особу, зазначену батьком хлопчика, окремо здійснено посилання на порядок визнання батьківства та вказано на річний строк позовної давності щодо такої вимоги, який позивачкою безпідставно пропущений.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_9 не можна визнати такими, що заслуговують на увагу, вони не є достатніми, суттєвими для задоволення скарги та скасування судового рішення, яке відпові-дає вимогам закону, нормам матеріального і процесуального права.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 Сімейного кодексу України ( далі - СК Укра-їни ). Відповідно до частини другої цієї статті СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька ви-значається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьків-ство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Статтею 130 СК Украї-ни передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви бать-ків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно роз'яснень, наданих у пунктах п'ятому, дев'ятому Постанови Плену-му Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном ( піклувальником ) дити-ни; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка до-сягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетич-ної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування прак-тики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних сво-бод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. У пункті 109 рішення від 17 липня 2007 року у справі «Євмерович проти Сербії» Євро-пейський суд з прав людини наголосив, що у відповідності до статті 8 Конвен-ції про захист прав людини та основоположних свобод при вирішенні питання про оспорення батьківства суди зобов'язані приділяти особливу увагу якнай-кращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дити-ни з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єди-ним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, наданий сторонами з метою підтвердити або спростувати факт оспо-рювання батьківства» ( Калачова проти Російської Федерації від 07 травня 2009 року № 3451/01 ).

З матеріалів даної цивільної справи, зокрема висновку судової молекулярно-генетичної експертизи від 12 грудня 2017 року № 803, слідує, що ОСОБА_11 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, ймовірність даної події складає 99,99999 %.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції скаржники стверджують про порушення експертом методики проведення такої експертизи, порушення по-рядку відібрання експериментальних зразків, що ставить під сумнів правиль-ність висновку експерта.

Однак такі аргументи апеляційної скарги мають характер суб'єктивного сумніву і не підтверджені будь-якими доказами, тому не можуть слугувати без-заперечною підставою для скасування судового рішення.

У решті доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних вис-новків суду першої інстанції, зроблених на підставі належно досліджених, оці-нених наявних у матеріалах справи доказів. Ці доводи у своїй більшості об'-єктивно є переоцінкою доказів у справі, свідчать про незгоду з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки, зводяться до ствердження обставин, що не є предметом спору.

Щодо застосування строку позовної давності судом апеляційної інстанції, слід зазначити, що про застосування такого строку у суді першої інстанції учас-никами справи не заявлялося, тому апеляційний суд не вправі застосовувати по-зовну давність. Разом з тим слід зазначити, що положення частини другої статті 129 СК України щодо річної позовної давності про визнання батьківства стосу-ються спору про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вва-жає себе батьком дитини, однак не можуть бути застосовані до вимог про ви-знання батьківства за відсутності заяви, передбаченої статтею 126 СК Украї-ни у зв'язку з відсутністю між батьком та матір'ю дитини шлюбних відносин та внесення відомостей про батька дитини за вказівкою матері. Позовна давність до вимог про визнання батьківства на підставі статті 128 СК України вказаним Кодексом не передбачена.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в ме-жах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного суду не знаходить неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які би приз-вели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, тому апеляційну скаргу відповідач-ки слід залишити без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм мате-ріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК Украї-ни, Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, її представника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 21 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач: Підпис Т.О. Денишенко

Судді: Підпис О.Ю. Береговий

Підпис В.С. Марчук

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду Т.О. Денишенко