Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 336/4232/17 Головуючий у 1-й інстанції Дацюк О.І.
Номер провадження 22-ц/778/1590/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (стара назва - ПАТ КБ «Приватбанк») на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 29.07.2011 року відповідач отримала кредит в розмірі 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,6 % річних на суму залишку заборгованості. Станом на 30.06.2017 року відповідач мала заборгованість у 57614,60 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 14065,61 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 38534,78 гривень, 1794,47 заборгованості за пенею та комісією, штрафу в сумі 3219,74 гривень.

На підставі викладеного, позивач просив суд, стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 57614,60 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 14065,61 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 38534,78 гривень, 1794,47 заборгованості за пенею та комісією, штрафу в сумі 3219,74 гривень. Стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1600 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинного грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та в установлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За положеннями частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За приписами ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до договору № б/н від 29.07.2011 ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» складає між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір, що підтверджується підписом в заяві.

Згідно умов укладеного договору Договір складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

В розділі 2 «Терміни і поняття» Умов та правил надання банківських послуг визначення поняття платіжна картка та договір надання банківських послуг. Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переказу коштів з рахунку платника, або відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів та послуг, перерахування коштів з власних рахунків на рахунки інших осіб, отримання грошових коштів в готівковій формі у касах банку, через банківський автомат, а також здійснення інших операцій, передбачених даним договором.

Клієнт використовує платіжні карти в розмірі платіжного ліміту, який відповідає картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги) для перерахунку коштів з картрахунку на рахунок інших осіб, а також як засіб для отримання готівкових грошових коштів в касах банків, фінансових установ, через банкомати та здійснення інших операцій передбачених згодою сторін та законодавством України.

За Умовами та правилами надання банківських послуг кредит виданий на строк дії кредитної картки. По закінченні строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя картки про закриття картрахунку, а також за умовами наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку ( в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотримання інших умов продовження, передбачених договором.

Зі справи вбачається, що відповідачу було видано кредитну картку № 778578 з терміном дії до 04/15, кредитну картку № 039840 з терміном дії до 03/17.

Доказів того, що після закінчення строку дії платіжних карток відповідачем була отримана нова картка, матеріали справи не містять.

Довідка про рух за картковим рахунком свідчить про те, що з кредитної картки знімались грошові кошти та частково здійснювались погашення, тобто кредитною карткою користувались (а.с.170-202).

З розрахунку заборгованості, з графи «Сума погашення за наданим кредитом» вбачається, що останній платіж відповідачем проведено 05.01.2016 року у розмірі 381,96 грн. ( а.с. 6 зв.).

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» за недоведеністю позовних вимог, суд першої інстанції не звернув увагу на наступне.

Відповідно до ст. ст. 76-78 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом всього часу дії кредитного договору, періодично сплачувала кошти за договором (а.с.4-6).

Матеріали справи не містять заперечень відповідача ОСОБА_4 стосовно безгрошовості укладеного між сторонами договору.

Відповідно до п.п.1.10., 4.1-4.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року ( далі за текстом Положення» операційна діяльність банку- це сукупність технологічних процесів, пов'язаних з документуванням інформації за операціями банку, проведення їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Так, зокрема, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити6 номер особового рахунку; дату здійснення останньої ( попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента4 номер рахунку кореспондента4 номер документа4 суму операції( відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку4 суму вихідного залишку.

Згідно з п.п. 5.6, 5.8 Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи в підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів, рух коштів на рахунку надано зокрема, виписку з карткового рахунку, який відкрито на ім'я ОСОБА_3Ю.( а.с.170-202).

При цьому, вирішуючи спір суд першої інстанції не дотримався встановленого ст. 89 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції належним чином не дослідив розрахунок заборгованості ОСОБА_3 не надав їм належної оцінки, в рішенні про них нічого не йдеться.

Умовами договору № б/н від 29.07.2011 року, поряд зі встановленням строку дії картки сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії останньої виданої відповідачу картки березень 2017 року, останній платіж було здійснено відповідачем 05 січня 2016 року, а позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права 02.08.2017 року, отже, в межах трирічного строку позовної давності щодо щомісячних платежів відповідно до розрахунку ( а.с. 4) сума заборгованості за кредитом становить - 14065,61грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на наведене відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

В позовній заяві ПАТ КБ « ПриватБанк» зазначає, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки ( а.с. 2).

Кредитна картка №039840, яка була отримана відповідачем з терміном дії до 03/17.

Відповідно до позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути заборгованість за процентами, яка виникла станом на 30.06.2017 року та становить 38534.78 грн.

Виходячи із висновків Верховного Суду викладених у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з якими право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тому проценти за користування кредитом підлягають стягненню станом на 31.03.2017 року ( кінцевий термін дії картки 03/17), що становить 31583.26 грн.

Виходячи з того, що останній платіж відповідачем було здійснено 05.01.2016 року, а відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, тому підлягають стягненню нараховані проценти за період з 24.04.2013 року по строк дії кредитної картки - березень 2017 року відповідно до розрахунку заборгованості в розмірі 31583,26 грн., та пеня в межах позовної давності в один рік за період з 02.08.2016 року по 31.03.2017 року в розмірі 800 грн.

Разом із тим, колегія враховує положення ст. 61 Конституції України та ст. 549 ЦК України.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, передбаченому договором більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15).

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення штрафів у розмірі 500,00 грн. фіксована частина, 2719,74 грн. процентна складова, не підлягають задоволенню.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з прийняттям постанови про задоволення позову частково.

Таким чином аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Що стосується заперечень відповідача щодо зміни розміру процентної ставки, то відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору.

Таким чином, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг..

Відповідно до Умов та Правил надання банківський послуг до обов'язків позичальника відноситься: п.1.1.2.3 отримання виписок про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам4 п.1.1.2.4 у разі незгоди зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг та/або Тарифів надати Банку письмову заяву про розірвання договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому й числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення Карток, виданих власнику.

Повідомлення про підвищення процентної ставки були направлені відповідачу ( а.с. 71-90) та відповідач заяв про розірвання кредитного договору позивачу не подавала, фактично погодилась із зміною процентної ставки.

Відповідно до ст.141 ЦПК України ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на компенсацію відповідачем судового збору, сплаченого, за подання позовної заяви, пропорційно задоволеним вимогам від заявлених (заявлено 57614,60 грн., задоволено 46448,87 грн.) - в розмірі 1289,92 грн., за подання апеляційної скарги - в розмірі 1934,88 грн., всього розмір компенсації судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 3224,80 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376 , 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2018 року у цій справі скасувати. Прийняти постанову наступного змісту. Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.07.2011 року в розмірі : 14065,61 грн. - тіло кредиту; 31583,26 грн. - заборгованість за відсотками; 800 грн. - заборгованість за пенею, судовий збір в розмірі 3224,80 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.08. 2018 р.

Головуючий

Судді: