набрало чинності "___"_________20____р.
Справа № 665/363/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2018 р.

Чаплинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді - Пилипенко І.О.,

при секретарі Ткаченко Л.Г.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чаплинка, Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2007 року ОСОБА_3 має на праві приватної власності будинок, який розташований за адресою: смт. Чаплинка, вул. Кудрі, 42. Після придбання будинку ОСОБА_3 06 грудня 2007 року зареєстрував у будинку на той час свою співмешканку ОСОБА_5, а також 26.09.2008 року її сина. Взимку 2014 року ОСОБА_3 перестав проживати зі ОСОБА_5, тому остання залишила будинок та забрала свої речі. На теперішній час ОСОБА_3 проживає зі своєю дружиною ОСОБА_6 Проте, відповідачка до теперішнього часу не знялася з реєстраційного обліку, що є перешкодою у вільному користуванні позивачем своїм майном, добровільно знятися з реєстрації відповідачка не бажає.

Просить суд визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку №42 по вул.. Кудрі в смт. Чаплинка, Чаплинського району, Херсонської області.

ОСОБА_5 23.05.2017 року звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно мотивуючи тим, що вони проживали разом без реєстрації шлюбу в період з 5 грудня 2003 року по 06 січня 2015 року, при цьому вони вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет. В 2006 році сторони вирішили придбати житло за спільні кошти, при цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було продано належне кожному з них на праві власності нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2. За договором купівлі-продажу житлового будинку від 26 жовтня 2007 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 передали у власність покупцю ОСОБА_10 житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Кудрі, 42 смт. Чаплинка. Вказаний будинок придбано за спільні кошти сторін під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат.

Просить суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу від 05 грудня 2003 року по 06 січня 2015 року. Визнати нерухоме майно житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться за адресою: смт. Чаплинка, вул.. Кудрі, 42, житловою площею 48,7 кв.м., загальною площею 104,4 кв.м., в цілому А- житловий будинок, над А мансарда, а веранда літня, а1 тамбур, В-гараж, г-сарай, Д-туалет, Е літня кухня, Ж-гараж, З навіс, №1,2,3,5 І огорожа та споруда, спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частках.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 надали письмову заяву про зміну розміру позовних вимог, в даній заяві просили суд визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою смт. Чаплинка, вул. Кудрі, 42; змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Зустрічну позовну заяву визнали частково не оспорювали факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносин без реєстрації шлюбу з 05 грудня 2003 року по 06 січня 2015 року. В частині позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: смт. Чаплинка, вул. Кудрі, 42, спільною сумісною власністю сторін в рівних частках не визнали та пояснили, що 26.04.2007 року ОСОБА_3 продав належну йому на праві власності квартиру, що розташована за адресою смт. Чаплинка, вул. Франко, 11/14, і 26.10.2007 року придбав відповідно до договору купівлі-продажу будинок, який знаходиться за адресою: смт. Чаплинка, вул. Кудрі, 42. Таким чином, вказаний будинок, придбаний ним за особисті кошти, тому є його особистою приватною власністю, а також в цій частині позовних вимог, подали заяву про пропуск строку для звернення до суду.

Відповідачка ОСОБА_5, вона ж позивач за зустрічним позовом та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнали та суду показали, що у 2003 році вона познайомилась із ОСОБА_3, а з 2004 року вони почали проживати однією сімєю, вести спільне господарство, придбання відповідного майна. У жовтні 2006 року вона продала свою власну квартиру за ціною 17 000 грн., з яких 3000 тис. гривень отримала одразу під час підписання договору, а решту коштів в грудні 2006 року вона отримала переказом у ВАТ «Райффайзен банк ОСОБА_2». Тому вони із позивачем вирішили придбати житловий будинок. Окрім того, вона оформила кредитний договір для придбання спірного будинку. У лютому 2007 року ОСОБА_3 знайшов будинок, що розташований за адресою: смт. Чаплинка, вул. Кудрі, 42, тому вони вирішили його придбати. ОСОБА_3 у квітні 2007 року також продав свою квартиру і 26 жовтня 2007 року вони придбали вказаний житловий будинок. При цьому, завдаток за даний житловий будинок був сплачений нею в сумі 400 доларів США, які вона взяла від продажу своєї власної квартири. Про те, що ОСОБА_3 продав свою квартиру за 12 тис. доларів США вона дізналася від матері покупця ОСОБА_11 Також вказала, що в січні 2015 року вона остаточно прийняла рішення розірвати стосунки зі ОСОБА_3 та забравши свої речі, переїхала проживати до своєї матері, тому з січня 2015 року вона дійсно не проживає із ОСОБА_3 та не веде з ним спільного господарства, будь-яких перешкод ОСОБА_3 їй не чинив. На даний час вона проживає в будинку своєї матері в смт. Чаплинка. Зустрічну позовну заяву просили задовольнити в повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлової квартири від 25.10.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області, ОСОБА_5 (продавець) передала у власність покупцю ОСОБА_12 у власність належну продавцю житлову квартиру, що розташована за адресою: смт. Асканія Нова, Чаплинського району, Херсонської області, вул. Червоноармійська, 16/25. Згідгно п.2 даного договору купівлі-продажу, продаж будинку здійснено за домовленістю сторін за 17 000 грн., при цьому гроші в сумі 3000 грн. продавець отримала до підписання цього договору, а решту грошей в сумі 14 000 грн. продавець одержуватиме за придбану покупцем житлову квартиру після отримання обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі у відповідності до розділу 111 «Положення про надання довгострокових кредитів індивідуальним забудовникам для придбання у сільській місцевості завершених або незавершених будівництвом індивідуальних житлових будинків», затвердженого Наказом Мінагрополітики України та Мінфіну України від 25.04.2001 року за №113/198 нотаріально посвідченої копії цього договору, згідно графіком фінансування, шляхом видачі продавцеві коштів з його особистого рахунку №26204599.15.7070, відкритого фондом у ВАТ «Райффайзен банк ОСОБА_12», за письмовим розпорядженням фонду.

Згідно договору купівлі-продажу житлової квартири від 26 квітня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори ОСОБА_13, продавець ОСОБА_3 передав у власність покупцю ОСОБА_14 належну йому житлову квартиру, що розташована за адресою: смт. Чаплинка, по вул. Франка, 11/14. Пукнтами 2, 3 вказаного договору передбачено, що продаж квартири між сторонами вчиняється за 88 956 грн. Сторони домовилися про такий порядок проведення розрахунків за цим договором: при укладанні цього договору покупець сплачує продавцю 18 256 грн., а сплата решти суми 70 700 грн. відстрочується до 07 травня 2007 року.

Відповідно до нотаріально засвідченої заяви від 07 травня 2007 року ОСОБА_3 повідомляє, що він повністю отримав належні йому гроші від ОСОБА_14 в сумі 70 700 грн. за договром купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: смт. Чаплинка, вул. Франка, 11/14.

Із копії письмової розписки, яка видана ОСОБА_14 вбачається, що він придбав квартиру, що знаходиться за адресою: вул. Франка 11/14 у ОСОБА_3, якому передав за квартиру 07 травня 2007 року в сумі 12 тисяч доларів США.

Відповідно до розписки від 07 травня 2007 року ОСОБА_8 отримала 9 тисяч доларів США за будинок, що розташований за адресою: вул. Кудрі, 42, через 6 місяців зобовязується переоформити вказаний будинок. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_15

Із договору купівлі-продажу житлового будинку від 26 жовтня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори ОСОБА_16 слідує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_17 (продавці) передадали у власність покупцю ОСОБА_3 належний продавцям житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться в смт. Чаплинка, вул. Кудрі, 42. Згідно п.2 даного договору купівлі-продажу, продаж будинку здійснено за домовленістю сторін за 92 303 грн., які отримані продавцями повністю до підписання цього договору. Сторонами підписаний договір купівлі - продажу житлового будинку особисто, тобто підтверджено факт повного розрахунку за ним в сумі 92303 грн.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно комунального підприємства «Каховське бюро технінчої інвентаризації» Херсонської обласної ради від 15.11.2007 року ОСОБА_3 на праві приватної власності (на підставі договору-купівлі продажу квартири від 26.10.2007 року) належить будинок, що розташований за адресою: Херсонська область, смт. Чаплинка, вул. Кудрі, 42.

Згідно копії домової книги для реєстрації громадян, проживаючих в ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 зареєстрована за вказаною адресою з 06.12.2007 року.

З виписки по карті «Приватбанк» №181059 за період з 15.08.2007 року по 30.11.2009 року слідує, що ОСОБА_5 було взято кредитну картку із встановленим кредитним лімітом 5 000 грн. С судовому засіданні ОСОБА_5 пояснила, що вказаний споживчий кредит вона брала для потреб свого сина ОСОБА_18

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Щодо заявлених зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, то суд виходить з наступного.

Позивачка за зустрічним позовом просить визнати факт спільного проживання зі ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 01 січня 2014 року по 06 січня 2015 року.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом з тим згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Тобто із прийняттям Сімейного кодексу України законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу. Оскільки СК України набрав чинності з 1 січня 2004 р. і зворотної сили не має, то положення ст. 74 цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили.

Як встановлено ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення в них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна в наслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є,зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що з 01 листопада 2016 року вона почала проживати із ОСОБА_3 за адресою: смт. Чаплинка, вул. Кудрі, 42. Особистих речей ОСОБА_5 у вказаному будинку не було, остання не проживає у вказаному будинку більше року.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показав, що сторони по справі дійсно проживали однією сімєю, однак із кінця зими 2015 року вони разом не проживають. Спірний будинок, що розташований за адресою: смт. Чаплинка, вул. Кудрі, 42. Вони купували разом в його присутності, ОСОБА_3 передавав ОСОБА_8 грошові кошти про що остання надала розписку.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показав, що з 2003 року його мати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали однією сімєю. В період спільного проживання вони вирішили придбати житловий будинок, у звязку із чим нею була продана квартира, яка належала їй на праві приватної власності за 3500 доларів США. Крім того, у його матері на час придбання із ОСОБА_3 житлового будинку були 500 доларів США, які їй в борг надал подруга, дані кошти передавались як аванс за придбаний житловий будинок. Після 10 років спільного проживання в них почалися конфлікти, тому мати перейшла проживати до нього.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показав, що він проживає разом із ОСОБА_3 в одному будинку. Його мати ОСОБА_5 почала проживати разом із ОСОБА_3 однією сімєю з 2003 року. У його матері на праві власності була квартира, яку вона продала, і вони разом із ОСОБА_3 придбали житловий будинок. Йому було відомо, що мати за придбання вказаного житлового будинку передала 3500 доларів США, які вона оримала від продажу квартири, а також мати на його придбання оформлювала кредит; крім того аванс за будинок був сплачений в сумі 500 доларів США, які мати взяла в борг у своєї подруги.

В судовому засіданні встановлено, і цей факт визнається сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 05 грудня 2003 року по 06 січня 2015 року. У вказаний період вони проживали однією сімєю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Проте встановлення факту проживання однією сім'єю має правове значення лише стосовно того майна, яке було придбане після 1 січня 2004 року.При цьому в іншому шлюбі ніхто з них в цей період не перебував, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, зі взаємними правами та обов'язками, у них був спільний побут, а тому в цьому випадку до цих правовідносин застосовуються положення ст. 74 СК України.

У звязку із тим, що сторони в судовому засіданні визнали проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 05 грудня 2003 року по 06 січня 2015 року, то відповідно до ст. 256 ЦПК України, ст. ст. 3, 74 СК України та п. 1 розділу VII Прикінцевих положень СК України, суд встановлює факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однієї сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 06 січня 2015 року.

Спірний житловий будинок, що розташований за адресою: смт. Чаплинка, вул. Кудрі, 42, був придбаний ОСОБА_3 у період проживання з відповідачкою за первісним позовом ОСОБА_5 однією сім'єю, що також не заперечується сторонами в судовому засіданні.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання 18.01.2005 року була призначена на посаду музичного керівника тимчасово, наказом від 28.02.2005 року №17 переведена на постійне місце роботи музичним керівником. 27.08.2009 року звільнена з посади музичного керівника, згідно ст.. 38 КЗпП України. 12.01.2009 року прийнята на посаду викладача класу фортепіано. Згідно довідки від 07.06.2017 року №101, виданою Чаплинською селищною радою заробітна плата ОСОБА_5 за 2006 рік складала 7482,69 грн., за 2007 рік 10305,19 грн.

По справі також встановлено, що25.10.2006 року відповідачка ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу продала належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Продаж вказаної квартири здійснено за 17 000 грн.; гроші в сумі 3000 грн. нею були отримані одразу після підписання договору, а решту суми 14000 грн., як пояснила ОСОБА_5 в судовому засіданні вона отримала переказом у ВАТ «Райффайзен банк ОСОБА_18» у грудні 2006 року.

26.04.2007 року позивач ОСОБА_3 за договором-купівлі продажу продав належну йому трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: смт. Чаплинка, вул. Франка, 11/14 за ціною 88 956 грн. 26.10.2007 року позивач ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу придбав житловий будинок, що розташований за адресою: смт. Чаплинка вул. Кудрі, 42, житловою площею 48,7 кв.м., загальною площею 104,4 кв.м., яка є предметом спору, вартістю 92 303 грн. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що вартість придбаного житлового будинку є більшою за вартість відчуженої квартири.

Суд бере до уваги незначний проміжок часу між укладенням вказаних договорів купівлі-продажу нерухомого майна та приходить до висновку, що на придбання спірного житлового будинку, що розташований за адресою: смт. Чаплинка вул. Кудрі, 42, були витрачені особисті кошти позивача ОСОБА_3 в сумі 88 956 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири.

При цьому, будь-яких об'єктивних доказів на підтвердження того, що доплата в сумі 3 347 грн. за придбання на ім'я ОСОБА_3 спірного житлового будинку було здійснено позивачем за особисті кошти, останнім до суду не надано, в зв'язку з чим слід визнати, що вказана доплата в сумі 3 347 грн. була здійснена за спільні кошти сім'ї, з яких ? частина належить ОСОБА_5, а саме 1637,50 грн., а відтак виходячи з розрахунку (92303 грн. -88956 грн. = 3347 грн. : 2 = 1673,50 грн.) відповідачу ОСОБА_3 особисто належить 964/1000 частин будинку, розташованого за адресою: смт. Чаплинка вул. Кудрі, 42, інші ж 36/1000 частин цієї квартири є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як майно, набуте останніми за час перебування у фактичних шлюбних відносинах та може бути предметом поділу між ними: по 18/1000 частин кожному із них.

Таким чином, частина майна в спірному будинку ОСОБА_3 становить 982/1000 (964/1000 + 18/1000), а інша частина 18/1000 спірного житлового будинку належить ОСОБА_5

Відповідно до наданої відповідачкою ОСОБА_5 оригіналу розписки від 07.05.2007 року, ОСОБА_8 отримала за будинок, що розташований за адресою: вул. Кудрі 42 - 9.000 тисяч доларів США, через 6 місяців зобовязується будинок переоформити, засвідчено свідками: ОСОБА_19 та ОСОБА_15 Із копії розписки, яка датована 08.05.2007 року та надана в судовому засіданні позивачем ОСОБА_3 слідує, що ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_3 - 8 600 доларів США за продаж будинку, що розташований за адресою: вул.. Кудрі, 42 та їй належала. Суд не приймає до уваги надані сторонами письмові розписки від 07.05.2007 року та від 08.05.2007 року в яких вказано про те, що ОСОБА_3 отримав за квартиру 12 тис. доларів США, а також те, що ОСОБА_8 отримала 07.05.2007 року 9 тис.доларів США, а потім 08.05.2017 року отримала від ОСОБА_3 - 8600 тисяч доларів США за продаж будинку, оскільки наданими в судовому засіданні договорами купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчених нотаріально, встановлена ціна продажу квартири та ціна за якою придбаний спірний житловий будинок. Як вбачається з договорів, завірених нотаріально та досліджених в судовому засіданні, продавець та покупець підписали договори купівлі продажу квартири та житлового будинку особисто, тобто підтвердили факт розрахунку за ними в сумі, яка вказана в договорах.

Також суд не приймає до уваги посилання відповідачки ОСОБА_5 про те, що нею була надано частину грошових коштів за придбання спірного житлового будинку в сумі 4500 доларів США, з яких 400 доларів США надано як завдаток за спірний житловий будинок, а решта суми була витрачена на придбання будинку, оскільки останньою не було надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних обставин.

При зверненні до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, як на підставу заявлених позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26.10.2007 року він на праві приватної власності має житловий будинок. Після придбання вказаного будинку він зареєстрував в ньому відповідачку. Взимку 2014 року ОСОБА_3 перестав проживати зі ОСОБА_5, яка до цього часу не знялася із реєстраційного обліку та перешкоджає йому користуватися своєї власністю.

При цьому, відповідачкою ОСОБА_5 в судовому засіданні підтверджено, що 06 січня 2015 року вона забрала свої речі від ОСОБА_3 з яким проживала однією сімєю за адресою: смт. Чаплинка, вул. Кудрі, 42 та переїхала проживати до своєї матері. Після цього часу, вона не поверталася проживати до будинку, будь-яких перешкод щодо користування спірним майном ОСОБА_3 їй не чинив; навіть коли вона забирала свої речі та переїжджала, то ОСОБА_3 її просив залишитись, однак вона відмовилась.

Так, відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як зазначено у п.34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст.41 Конституції України, ст.ст.316-319 ЦК України, то власник на підставі ст.391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин).

Як встановлено судом, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_5 є власником 18/1000 частин спірного будинку, а відповідно має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю 18/1000 часткою власністю та проживати в будинку.

Однак в судовому засіданні представником позивача за первісним позовом ОСОБА_1 15.01.2018 року подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, до позовних вимог ОСОБА_5 за зустрічним позовом про визнання майна спільною сумісною власністю, посилаючись на те, що відповідно до матеріалів справи ОСОБА_5 вже зверталась за захистом свого права щодо визнання права спільної сумісної власності на вказаний будинок у 2009 році із вказаних підстав, після фактичного припинення спільного проживання, тобто позивачка знала, що ОСОБА_3 не визнає право спільної сумісної власності на будинок, а вважає його особистою приватною власністю, а тому просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

В судовому засіданні була досліджена цивільна справа №2-104/2010 з якої слідує, що ОСОБА_5 зверталась до суду із позовною заявою в якій просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями по вул.. І. Кудрі, 42 в смт. Чаплинка, Херсонської області та поділити його в натурі. Згідно матеріалів цивільної справи ухвалою Чаплинського районного суду Херсонської області від 04 березня 2010 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, суд вважає, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_21 була обізнана про своє порушене право 17 листопада 2009 року, що також підтверджено в судовому засіданні ОСОБА_5 про те, що вона знала про порушення своїх прав, із 2009 року, оскільки дійсно зверталась до суду із позовною заявою про визнання за нею ? частини спірного житлового будинку. Тому на думку суду у відповідності до ст. 261 ч.1 ЦК України з зазначеної дати почався перебіг строку позовної давності. Ухвалою суду Чаплинського районного суду Херсонської області від 04 березня 2010 року позов залишено без розгляду за письмовою заявою позивача по справі ОСОБА_5 Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦПК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. 23 травня 2017 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 знову звернулася з позовом відносно того ж самого спірного майна з тим же обґрунтуванням позову, зокрема щодо визнання права власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: смт. Чаплинка, вул.. Кудрі, 42 пропустивши трьохрічний строк позивної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, оскільки він закінчився 17 листопада 2012 року. Строк пропуску строку позовної давності складає 4 роки 6 місяців та 6 днів. Позивач ОСОБА_5 не надала будь-яких доказів, які б вказували на поважність пропуску строку позовної давності.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 18 грудня 2009 року № 4, якщо строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд у рішення зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

На підставі викладеного, у зв'язку з тим, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 пропустила строк позовної давності на звернення до суду, що є підставою для відмови в позові, доказів на поважність причин пропуску не надала, а представник відповідача надала заяву для застосування строку позовної давності до винесення рішення, суд вважає, що є всі підстави для відмови в задоволенні позову на підставі ст. 267 ч.4 ЦК України.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однієї сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 06 січня 2015 року, що не оспорюється сторонами по справі. В судовому засіданні сторони підтвердили, що разом не проживають з січня 2015 року. При цьому, відповідачка ОСОБА_5 підтвердила, що виїхала зі спірного житлового будинку з власної волі та з січня 2015 року ним не користується. ОСОБА_3 не чинив їй перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням. Як встановлено судом, позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_5 є власником 18/1000 частини спірного будинку, проте нею пропущено строк позовної давності щодо вимог стосовно поділу спільного сумісного майна подружжя без поважних причин.

Таким чином, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_5 не проживає у спірному житловому будинку більше року, при цьому нею не надано доказів поважності причин не проживання протягом цього періоду.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню, оскільки факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах з 01 січня 2004 року по 06 січня 2015 року знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Разом з цим, позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання нерухомого майна житлового будинку, що розташований за адресою: смт. Чаплинка, вул. Кудрі , 42, спільною сумісною власнітю в рівних частках (по 1/2) задоволенню не підлягає через пропуск без поважних причин строку звернення до суду.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку №42 по вул. Кудрі в смт. Чаплинка, Чаплинського району, Херсонської області.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 06 січня 2015 року.

В частині вимог про визнання нерухомого майно житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться за адресою: смт. Чаплинка , вул.. Кудрі, 42, спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частках відмовити у звязку з пропуском без поважних причин строку звернення до суду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається безпосередньо до Апеляційного суду Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Пилипенко