Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 754/3192/16-ц

провадження № 61-21697св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про в якому просила стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто компенсацію моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 12 450,00 грн. Ця сума відповідачем не сплачена, тому позивачем нараховані інфляційні втрати (10 146,75 грн) та 3% річних (794,61 грн) за період грудень 2013 - січень 2016 року, що сукупно складає 10 941,36 грн, які позивач просила стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 р. в задоволенні позову було відмовлено.

При відмові у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що між сторонами виникло зобов'язання щодо відшкодування моральної шкоди, а не матеріальної, що не є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків на підставі пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 9 414,81 грн.

Апеляційний суд вказав, що зобов'язання між сторонами є грошовим, оскільки рішенням суду було на користь позивача стягнуто розмір грошового відшкодування моральної шкоди.

У січні 2017 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржене рішення і відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що стаття 625 ЦК України не поширюється на зобов'язання, що виникло між сторонами. Оскільки це зобов'язання виникло із рішення суду, то воно не є грошовим, і до нього неможливо застосовувати положення статті 625 ЦК України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2012 року відповідача ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто 15 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок вчинення зазначеного кримінального правопорушення .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2013 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2013 року змінено, зменшено розмір моральної шкоди, що підлягала стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 з 15 000,00 грн до 12 450,00 грн.

При частковому задоволенні позову апеляційний суд вказав, що зобов'язання між сторонами є грошовим, тому на нього поширюються положення статті 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань».

Встановивши, що зобов'язання, яке виникло між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, є грошовим, апеляційний суд зробив правильний висновок про часткове задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішенні постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило