Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 383/452/17
№ провадження 22-ц/781/63/18 Головуючий у суді І-ї інстанції Замша О. В.
Доповідач Дьомич Л. М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.01.2018 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Голованя А.М.; Письменного О.А.

за участю секретаря: Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Бобринецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача Бобринецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, та просила з урахуванням уточнень стягнути з ОСОБА_3, на її користь:

- заборгованість по аліментам за період з 01.01.2014 року по 01.07.2017 року в розмірі 20 426 грн.;

- заборгованість по аліментам з орендної плати на земельну ділянку в розмірі 15589,96 грн.;

- пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 6387,56 грн.

В обґрунтування вимог зазначила, що з 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який розірвано 25 вересня 2013 року. Мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області з відповідача стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку, починаючи з 16.08.2006 року і до ІНФОРМАЦІЯ_3.

За період з 01.01.2014 року по 01.07.2017 року заборгованість ОСОБА_3 по аліментним зобов'язанням становить 20 426,00 грн.

Так як боржник з 2014 року по 2017 рік ухиляється від сплати аліментів та сплачує їх в неповному обсязі утворилась заборгованість, а тому з нього підлягає стягненню пеня нарахована за час прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2014 року по 01 липня 2017 року в розмірі 6 387,56 грн.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2017 року позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з 01.01.2014 року по 01.07.2017 року в розмірі 20 426 грн. та стягнення заборгованості, яка стягується з орендної плати на земельну ділянку в розмірі 15 589,96 грн. залишено без розгляду (а.с.71-72).

Рішенням суду від 04 серпня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 01.01.2014 року по 30.06.2017 року в розмірі 6387,56 грн.

ОСОБА_2,який представляє інтереси ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, судом не враховано, що ОСОБА_3 звільнено з постійного місця роботи, на даний час він не працює та не отримує доходи. Також відповідач сплачує аліменти на дітей від іншого шлюбу. Крім того, на протязі двох років поніс значні витрати у зв'язку із смертю батьків. Матеріальний стан на час розгляду справи платника аліментів не дає можливості сплачувати не лише неустойку, але й аліменти, оскільки він вже не займається діяльністю, яка приносить йому систематичний дохід, не має у власності рухомого чи нерухомого майна. Земельні ділянки (паї) знаходяться в оренді господарства, а тому орендну плату відповідач отримає лише в кінці року.

Апеляційне провадження відкрито 30 жовтня 2017 року. Розгляд справи призначено на 06 грудня 2017 р. В подальшому сторони викликались на 20 грудня 2017 року. у зв'язку з неповідомленням ОСОБА_4 про дату, час і місце розгляду справи розгляд відкладено на 10 січня 2018 р.

Сторони в судове засідання не з'явились, повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.163-167).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги за наступного.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року.

Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Попередньою редакцією ЦПК передбачалось, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (в редакції до 15.12.2017 року). Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин (в редакції до 15.12.2017 року).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина відповідача у наявній заборгованості по аліментах встановлена, що є підставою для нарахування та стягнення пені за прострочення їх сплати, підстави для зменшення її розміру відсутні.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

ОСОБА_3 є батьком неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю. (а.с.9).

Судовим рішенням 06 вересня 2006 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання доньки, в розмірі ? частини заробітку (доходу) починаючи з 16 серпня 2006 року до 19 січня 2022 року (а.с.11).

Згідно відомостей начальника Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області заборгованість по аліментним зобов'язанням станом на 01.07.2017 року за період з 01.01.2014 року складає 20426 грн. (а.с.51).

Відповідно до ч.1 ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За статтею 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В порядку ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 180 СК України належним чином не виконує батьківський обов'язок щодо утримання своєї неповнолітньої доньки.

Як роз'яснив пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, для стягнення неустойки, необхідно встановити вину особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти у виникненні заборгованості.

Матеріалами справи підтверджено, що внаслідок ухилення від сплати аліментів утворилась заборгованість за період з 01 січня 2014 року по 01 липня 2017 р. в сумі 20426 грн. (а.с.51)

Відомостей, що вказана заборгованість сплачена відповідачем, матеріали справи не містять.

Підстави для висновку, що заборгованість виникла з незалежних від боржника причин, суду не надано.

Неустойка є видом відповідальності, яка діє до повного виконання його обов'язку. Позивач має право на стягнення неустойки з моменту виникнення заборгованості з вини відповідача до моменту повного виконання обов'язку зі сплати заборгованості за аліментами.

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має тривалий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо.

При стягненні неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення аліментних зобов'язань враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України викладених у постановах від 1 липня 2015 року в справі № 6-94цс15, від 16 березня 2016 року у справах: №№ 6-2589 цс15,№ 6-300 цс16, від 01червня 2016 у справі № 6-535 цс 16.

Саме таке правило застосував суд першої інстанції перевіряючи розрахунок позивача, з яким погодилась сторона відповідача, порядок нарахування не оспорюється, заявлено питання про зменшення розміру пені в порядку ч. 2 ст. 196 СК України.

Колегією суддів не встановлено передбачених законом підстав для такого зменшення.

Визначений розмір неустойки є значно меншим за розмір заборгованості по сплаті аліментів та відповідає принципам виваженості, розумності та справедливості.

Стягнення пені за несплату аліментів як захід відповідальності спрямований насамперед на забезпечення належного виконання зобов'язання платником аліментів. Стягуючи саме такий розмір пені, суд виходив в першу чергу з інтересів дитини, оскільки батько виконував свій обов'язок по утриманню дитини неналежним чином, аліменти сплачував не в повному обсязі, внаслідок чого утриманець не могла отримати належного матеріального забезпечення з боку відповідача.

Посилання сторони, що на протязі 2014 -2015 років він поніс значні витрати на поховання матері та батька судом не приймаються до уваги. Надані накладні та квитанції про надання ритуальних послуг не датовані, а замовлення на виготовлення пам'ятника не містить відомостей щодо його замовника.

Більш того, згідно довідки виданої Бобринецьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Кіровоградської області ОСОБА_3 отримав допомогу на поховання батьків у розмірі 2369,82 грн. та 1052,75 грн. (а.с.78).

До того ж як зазначено стороною відповідача витрати на поховання батьків ОСОБА_3 поніс на протязі 2014-2015 років, а згідно розрахунку заборгованості аліментні зобов'язання належним чином ним не виконуються починаючи з 01 січня 2014 р. по 01 липень 2017 р.

Як виходить з пояснень сторони відповідача на дітей від іншого шлюбу, боржником сплачуються аліменти регулярно без затримок, борг відсутній (а.с71).

Це свідчить, що відповідач підійшов до обов'язку сплати аліментів на неповнолітніх дітей вибірково, надавши перевагу в наданні матеріальної допомоги одним дітям, обмеживши іншу дитину.

Те що відповідач з 01 січня 2014 року офіційно не працевлаштований не є підставою для зменшення розміру неустойки за прострочення сплати аліментів, оскільки відсутність постійного заробітку не звільняє його від обов'язку утримувати свою дитину. Він є особою працездатного віку та не має медичних обмежень у працевлаштуванні.

Більш того, посилання на скрутний матеріальний стан не підтверджується належними та допустимими доказами.

Крім того, згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідач з 2012 р. по 2016 р. отримував доходи від СФГ ОСОБА_8 (а.с.103), а аліментні зобов'язання належним чином ним не виконуються з 2014 року.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши наявність вини відповідача в утворенні заборгованості за аліментами, що є обов'язковою ознакою у розумінні ст. 196 СК України, ухвалив рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, та врахувавши майновий стан відповідача стягнув пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 6387,56 грн.

Вказаний розмір є компенсацією душевних, фізичних і матеріальних втрат, які зазнала в першу чергу дитина. Більш того, з часу виникнення заборгованості собівартість вказаної суми значно зменшилась.

Переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов'язувались матеріально-правові вимоги, відповідачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які відповідач посилався, не є достатніми для висновку про зменшення на підставі ч. 2 ст. 196 СК України розміру неустойки.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності відповідачем фактів порушення його прав, свобод та інтересів, виходячи з визначених ст. 2 ЦПК України завдань цивільного судочинства правомірно задовольнив позов.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст.375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 серпня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 14.01.2018 р.

Головуючий:

Судді: