АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2018 року м. Чернівці

справа № 727/7989/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_1

відповідач Чернівецька міська рада

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 12 квітня 2018 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Семенко О. В.,

встановив:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив:

- визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1;

- зобов'язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на вказане вище нерухоме майно.

ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом.

Просила привести у попередній стан приміщення квартири №5 та внести зміни у зв'язку з цим у конструктивні елементи будинку АДРЕСА_2 у відповідності до інвентарної справи станом на момент придбання квартири за рахунок ОСОБА_1

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 12 квітня 2018 року в позові ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності відмовлено.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про приведення у попередній стан приміщення квартири задоволено.

Приведено у попередній стан приміщення квартири №5 та внесено зміни у зв'язку з цим у конструктивні елементи будинку АДРЕСА_2 у відповідності до інвентарної справи станом на момент придбання квартири (до 18 квітня 2017 року - до винесених змін) за рахунок ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову та відмову в позові ОСОБА_3

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 5 липня 2018 року прийнято відмову ОСОБА_3 від зустрічного позову до ОСОБА_1 про приведення квартири у попередній стан.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 12 квітня 2018 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про приведення квартири у попередній стан визнано нечинним.

Провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про приведення у попередній стан приміщення квартири закрито.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено порядок набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва

Статтею 376 ЦК України визначено поняття самочинне будівництво, підстави та порядок набуття права власності на таке майно за рішенням суду.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є власником двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 61,5 кв.м., в тому числі житловою 42,4 кв.м., що підтверджується договором дарування квартири від 18 квітня 2017 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 квітня 2017 року (а.с.9-10,15).

З листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 30 листопада 2017 року №П-354/181/15.3-17 вбачається, що в ході проведення позапланової перевірки встановлено проведення будівельних робіт з реконструкції квартири №5 з прибудовою та надбудовою мансардного поверху по АДРЕСА_2 без набуття права на виконання будівельних робіт (а.с.148).

З листа відділу охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради від 14 грудня 2017 року №ін-220 вбачається, що будинок по АДРЕСА_2 знаходиться в межах комплексної охоронної зони Центрального історичного ареалу міста Чернівців та до відділу охорони культурної спадщини за період 2010-2017 років ОСОБА_1 не звертався щодо проведення будівельних робіт (а.с.85-86).

З висновку судової будівельно-технічної експертизи №17073/18005 від 22 січня 2018 року вбачається, що реконструкція житлового будинку літера «А» по АДРЕСА_2 проводиться з порушенням чинних державних будівельних норм, зокрема ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». ДБН В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція, ремонт, реставрація об'єктів будівництва. ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та інші нормативні документи, що стосуються будівництва, протипожежної безпеки, вимог санітарно-епідеміологічних правил.

Житлові будинки після реконструкції або капітального ремонту повинні відповідати призначенню і основним вимогам до них. Основними вимогами, яким повинні відповідати такі будинки протягом усього періоду експлуатації, є забезпечення: міцності, стійкості і надійності будинку з урахуванням впливу різних факторів, характерних для конкретних районів і регіонів; необхідного рівня комфортності проживання, благоустрою і санітарного стану будинку і прибудинкових територій; нормативних показників теплозахисту і енергозбереження; пожежної безпеки; нормативного шумозахисту; нормативної інсоляції будинку та оточуючої забудови.

Основні виявлені порушення:

- реконструкція проводиться без дозвільної, декларативної, проектно-кошторисної документації;

- відсутній, належним чином влаштований фундамент під капітальними стінами;

- в нових прорізах, влаштованих в капітальних стінах, змонтовані вікна, перемички над прорізами встановлені з відхиленням від технологічних рекомендацій.

Роботи з реконструкції квартири (будинку літ. А) по АДРЕСА_2 в місті Чернівці виконані не лише з недотриманням вимог Державних будівельних норм, протипожежних та санітарно-епідеміологічних правил, а й чинних законодавчих актів, зокрема: Цивільний кодекс України; Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14 травня 2015 року, № 417-УПІ, в редакції на час проведення експертизи; Закон України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку"; Правил використання та забудови території міста Чернівців, затвердженого рішенням 34 сесії міської ради IV скликання від 07 липня 2005 року №763.

Зокрема під час реконструкції квартири не було проведено інженерно-геологічні вишукування, не отримане архітектурно-планувальне завдання.

Також не отримано погоджень відділу культурної спадщини при веденні будівельно-монтажних робіт в зоні історико-культурного ареалу міста.

Не подана декларація про початок будівництва з робочим проектом, що отримав позитивний відгук ДП"Укрдержбудекспертиза".

Не отримано дозволу інспекції державного архітектурного контролю на проведення будівельно-монтажних робіт.

Роботи велись неліцензованою будівельною організацією (відсутні підтвердження), без технічного та авторського нагляду.

Реконструкція велась зі зміною габаритних розмірів з влаштуванням нових та додаткового навантаження існуючих фундаментів внутрішніх та зовнішніх стін. Фундаменти та їх основа не обстежувались.

В існуючих зовнішніх стінах влаштовано віконні прорізи.

Перемички влаштовані поза дотримання методично-технологічних рекомендацій та будівельних норм: В 2.6. конструкції будинків і споруд (а.с.91-129).

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про безпідставність позову ОСОБА_1 про визнання права власності на спірне нерухоме майно.

Враховуючи наведені вище обставини суд першої інстанції ухвалив рішення в частині відмови в позові ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін.

Помилковими є аргументи апеляційної скарги про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов'язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно із частиною другою цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником. Експертиза проектів будівництва проводиться в установленому Кабінетом Міністрів України порядку експертними організаціями.

Статтею 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю; видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.

Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю.

Виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється.

Право на початок виконання будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення, може бути скасовано відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі встановлення під час перевірки порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об'єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об'єкта, вимогам будівельних норм, стандартів і правил, порушень містобудівного законодавства у разі невиконання вимог приписів посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Аналіз норм ч. 3ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

При цьому слід ураховувати положення ч. 1ст. 376ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Вказаний правовий висновок Верховний Суд України виклав в постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15 .

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року, № 6 при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29 - 31 Закону № 3038-VI, а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Проект не є належно затвердженим за умови відсутності погодження архітектурно-планувальної частини проекту місцевим органом містобудування та архітектури і позитивного висновку державної експертизи у випадку, коли її проведення є обов'язковим (стаття 7 Закону № 687-XIV, стаття 31 Закону № 3038-VI).

Згідно Переліку об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 будівництво садового будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) площею до 300 квадратних метрів може здійснювати на підставі будівельного паспорта.

З матеріалів справи вбачається, що у позивача відсутній дозвіл виданий органом державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт та належно затверджений проект або будівельний паспорт на спірний самочинно збудований об'єкт.

Згідно пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року, № 6 вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Положення про державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою КМУ № 294 від 9 липня 2014 року, Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ №553 від 23 травня 2011 року, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 року №461, у редакції постанови №750 від 08 вересня 2015 року,прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю.

Зокрема, відповідно до пункту 3, 4 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011року №461 (далі - Порядку) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з незначними наслідками (СС1), та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об'єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

Згідно пункту 11 Порядку датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Відповідно до пункту 13 Порядку зареєстрована декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Пунктом 21 Порядку встановлено, що рішення про реєстрацію або повернення декларації може бути розглянуто у порядку нагляду (без права реєстрації декларації) Держархбудінспекцією або оскаржено до суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до органу державного архітектурного будівельного контролю з заявою про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта та видачу сертифіката .

Декларація про готовність спірних об'єктів до експлуатації органом державного архітектурно-будівельного контролю не розглядалася та не приймалось рішення про її реєстрацію або повернення.

ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що спірне самочинне будівництво здійснено ним з дотриманням архітектурних, будівельних. санітарних, екологічних норм та правил.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 здійснив реконструкцію квартири, а не самочинне будівництво.

Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації № 146).

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в постанові від 4 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 здійснив реконструкцію квартири в результаті якої змінилась її площа, збільшилась кількість приміщень.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 12 квітня 2018 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 16 липня 2018 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна