АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 626/434/17

провадження № 22ц/790/2256/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Сащенка І.С.,

за участю секретаря - Брулевича В.В.,

імена (найменування сторін):

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гермес»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гермес» на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 08 лютого 2018 року в складі судді Гусар П.І.,

у с т а н о в и в:

В березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гермес» (далі - ТОВ «Агрофірма «Гермес») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за втрачене майно, що знаходилось на відповідальному зберіганні.

Позовна заява мотивована тим, що 13 березня 2014 року укладено Договір відповідального зберігання № 1 (далі - Договір), відповідно до умов якого ТОВ «Агрофірма «Гермес» (поклажодавець) передало, а фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (зберігач) прийняв на відповідальне безвідплатне зберігання наступні добрива: 100 літрів гумисолу-прима 01 (зернові) вартістю 3 960 грн. 0 0коп.; 100 літрів гумисолу-прима 04 (олійні) вартістю 3 870 грн. 00 коп.; 100 літрів гумисолу-прима 03 (кукурудза) вартістю 4 140 грн. 00 коп.; 100 літрів гумисолу-прима наливом вартістю 3 510 грн. 00 коп. Факт передачі добрива підтверджується актом прийому-передачі від 14 березня 2014 року та видатковою накладною № ГСО314/002 від 14 березня 2014 року. 04 березня 2016 року ТОВ «Агрофірма «Гермес» направило відповідачу вимогу про повернення майна або сплати грошової компенсації за майно у разі його фактичної врати, на яку ОСОБА_1 не відреагував. Відповідно до пункту 4.3. Договору у випадку неповернення майна поклажодавця за першою вимогою, зберігач повинен виплатити поклажодавцю неустойку у розмірі 0,5% від вартості майна за кожен день затримки. Оскільки з моменту отримання відповідачем вимоги (10 березня 2016 року) пройшло 365 днів, позивач вважав, що неустойка становить суму в розмірі 28 251 грн. 00 коп. із розрахунку: 77 грн. 40 коп. (0,5%) х 365. Посилаючись на підстави, передбачені статтями 936, 938 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агрофірма «Гермес» 15 480 грн. 00 коп. - грошову компенсацію за втрату майна, 28 251 грн. 00 коп. - неустойку та 1 600 грн. 00 коп. судового збору.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 08 лютого 2018 року провадження у справі закрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що правовідносини між сторонами виникли 13 березня 2014 року з приводу виконання Договору. Оскільки на час укладення Договору ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

03 березня 2018 року ТОВ «Агрофірма «Гермес» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, направити справу для продовження розгляду до того ж суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинив свою діяльність 07 травня 2014 року (номер запису: 2002698). У зв'язку з припиненням суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи її зобов'язання за укладеним договором не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. Тому у суду першої інстанції не було підстав для закриття провадження у справі.

02 травня 2018 року ОСОБА_1 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що справа не підлягає розгляду судом загальної юрисдикції.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Матеріали справи свідчать, що 13 березня 2014 року укладено Договір, відповідно до умов якого ТОВ «Агрофірма «Гермес» (поклажодавець) передало, а фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (зберігач) прийняв на відповідальне безвідплатне зберігання наступні добрива: 100 літрів гумисолу-прима 01 (зернові) вартістю 3 960 грн. 0 0коп.; 100 літрів гумисолу-прима 04 (олійні) вартістю 3 870 грн. 00 коп.; 100 літрів гумисолу-прима 03 (кукурудза) вартістю 4 140 грн. 00 коп.; 100 літрів гумисолу-прима наливом вартістю 3 510 грн. 00 коп. Факт передачі добрива підтверджується актом прийому-передачі від 14 березня 2014 року та видатковою накладною № ГСО314/002 від 14 березня 2014 року. 04 березня 2016 року ТОВ «Агрофірма «Гермес» направило відповідачу вимогу про повернення майна або сплати грошової компенсації за майно у разі його фактичної врати, на яку ОСОБА_1 не відреагував.

У зв'язку з невиконанням умов Договору позивач звернувся у суд загальної юрисдикції із позовом про стягнення грошової компенсації за втрачене майно, що знаходилось на відповідальному зберіганні.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинив свою діяльність 07 травня 2014 року (номер запису: 2002698).

Позов пред'явлено 28 березня 2017 року. Отже, на день пред'явлення позову до суду загальної юрисдикції фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинив свою діяльність. При цьому даних про те, що провадження у справі в суді господарській юрисдикції відкрито матеріали справи не містять.

Як роз'яснено в пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» , оскільки у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-1У «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалися ним раніше, належать розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарській справі з підстав, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на це, ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п 6, 379, 3282-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гермес» задовольнити.

Ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 08 лютого 2018 року скасувати, справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили негайно і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 20 серпня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

І.С.Сащенко