Справа № 165/1440/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М.М.
Провадження № 22-ц/773/152/18 Категорія: 34 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Вергун Т.С.,

з участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на рішення Нововолинського міського суду від 28 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 ОСОБА_5 звернулась в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 грудня 2015 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки ВАЗ-2101, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, рухаючись по проїзній частині дороги на 15-у Мікрорайоні біля будинку № 19 в м.Нововолинську Волинської області не справився з керуванням та виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з керованим нею автомобілем «MITSUBISHI LANCER», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок чого спричинив механічні пошкодження автомобілю, чим завдав їй матеріальну та моральну шкоду. Автомобілем «MITSUBISHI LANCER» вона керувала на підставі довіреності від 05.01.2016 року, виданої власником автомобіля - її матір'ю ОСОБА_6

Постановою Нововолинського міського суду від 21 січня 2016 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення.

Зазначає, що вартість завданого матеріального збитку складає 240361,66 грн., а вартість відновлювального ремонту становить 247519,10 грн., ринкова вартість пошкодженого автомобіля складає 138890,00 грн., за складання звітів і проведення оцінки вартості заподіяного матеріального збитку та встановлення вартості пошкодженого транспортного засобу нею було сплачено 4500,00 грн. На визнання автомобіля фізично знищеним не погоджується. Внаслідок протиправних дій відповідача їй було заподіяно моральну шкоду, яку оцінює у 3000 грн.

Автомобіль, яким вона керувала, був застрахований і страховою компанією їй було виплачено страхове відшкодування в сумі 49500 грн. Відповідач добровільно виплатив їй 22300 грн. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди. Відшкодувати добровільно решту суми заподіяного матеріального збитку та моральної шкоди відповідач категорично відмовляється. Просила стягнути з відповідача 29671,66 грн. майнової шкоди, 3000 грн. моральної шкоди, 4500 грн. витрат пов'язаних із оплатою за використання експертиз, 1102, 40 грн. судового збору, всього 38274,06 грн.

02 жовтня 2017 року позивач подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог. Просила стягнути з відповідача 50378,73 грн. майнової шкоди, 3000 грн. моральної шкоди, 8214 грн. витрат пов'язаних із оплатою за виконання висновків експерта, 1102,40 грн. судового збору, всього 62695,13 грн.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 28 листопада 2017 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 50378 грн. 73 коп. на відшкодування майнової шкоди, 4265 грн. 20 коп. судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу на це рішення. Пкликаючись на недоведеність судом обставин справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_5 як особа, що керувала транспортним засобом, який пошкоджено в результаті ДТП, має право на відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Судом відмовлено у стягненні моральної шкоди, так як позивачем не доведено її заподіяння у зв'язку з механічними пошкодженнями транспортного засобу, власником якого вона не являється.

Судом встановлено, що власником автомобіля «MITSUBISHI LANCER», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_6 (а.с.7). Власник автомобіля MITSUBISHI LANCER», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, є матір'ю позивача ОСОБА_5(а.с.3).

Із копії довіреності від 05.01.2016 року (а.с.9) вбачається, що ОСОБА_6 тимчасово перебуває в Італії та уповноважує цією довіреністю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 продавати (розпоряджатись, керувати, управляти, ставити на облік або зняти з нього, забирати зі штрафмайданчика, переоформляти, тощо) належний їй автомобіль "Mitsubishi Lancer", легковий седан, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, здійснювати необхідний ремонт, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а сааме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 395 ЦК України до речових прав на чуже майно, зокрема, відносять: право володіння, право користування (сервітут).

Частиною 1 статті 396 передбачено, що особа, яка має право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 13 своєї постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін.

Проте суд не надав належної правової оцінки обставинам справи, не врахував положень зазначених норм закону та роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, не визначив кола всіх осіб, які мають право на відшкодування шкоди, не перевірив чи є ОСОБА_5 належним позивачем і не вирішив питання щодо залучення ОСОБА_6, як власника пошкодженого транспортного засобу, до участі в розгляді справи як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

У ОСОБА_5 є речове право на пред'явлення позову про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Але, не будучи власником автомобіля, вона мала довести, що саме їй завдано матеріальну шкоду і вона понесла витрати на ремонт автомобіля. Таких доказів позивач ОСОБА_5 в судове засідання не надала, хоча і звернулась з позовом в своїх інтересах.

Відповідачем в суді першої інстанції 18 жовтня 2016 року заявлялось клопотання про залучення до участі у справі власника транспортного засобу ОСОБА_6 (а.с. 74-75). Дане клопотання судом вирішено не було.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити власника транспортного засобу ОСОБА_6 як третю особу на стадії апеляційного перегляду справи, хоч судове рішення у справі впливає на її права та обов'язки щодо відшкодування шкоди, заподіяної її майну.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України ( в редакції від 03.10.2017 року, яка діє з 15 грудня 2017 року) порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За таких обставин, рішення суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Нововолинського міського суду від 28 листопада 2017 року у даній справі скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: