Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7400/18
Провадження № 2/711/2155/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

за участю позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову вказує, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1. Крім неї у вказаній квартирі зареєстрована її дочка ОСОБА_2, яка тривалий час та території України не проживає, оскільки працює в Канаді. Повертатися до України дочка не збирається.

Також вказує що оскільки її дочка дуже великий час у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, її реєстрація у вказаній квартирі лише створює їй (позивачці) незручності через неможливість повноцінно розпоряджатися майном та завищені комунальні платежі. Тому вважає, що їх дочка має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до ч 2. ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

А тому, просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 17.10.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з'явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання.

Суд ухвалив, справу вирішити за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачки ОСОБА_2, повідомленої у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, яка не з'явилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, та зі згоди позивачки щодо такого порядку розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого 29.10.1998 року Придніпровським райвиконкомом, ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_2 (яка змінила прізвище на ОСОБА_2) є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Квартира належить їм на праві спільної сумісної власності (а.с.10).

Згідно відповіді Відділу реєстрації місця проживання управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради від 18.10.2018 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 42).

В силу ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист всіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1, її право власності, в силу ст. 41 Конституції України, є непорушним, тому вона відповідно має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в тому числі і право проживання у вказаній квартирі. Так, як право власності відповідачки на спірну квартиру не припинено, вона не може бути обмежена у будь-який спосіб у користуванні власним житлом.

Права усіх співвласників законом захищаються у рівній мірі та не допускається захист прав одного співвласника за рахунок обмеження прав іншого співвласника без передбачених законом підстав. Що стосується доводів позивачки про те, що відповідачка створює їй незручності через неможливість повноцінно розпоряджатися майном та збільшуючи витрати по утриманню житла, то позивачка вправі звертатись до суду з позовом про відшкодування іншим співвласником понесених нею витрат на утримання спільного майна.

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої в зв'язку з відмовою у задоволенні позову з відповідачки на користь позивачки не підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 280-289, 259, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Апеляційного суду Черкаської протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення суду складений 22.12.2018 року.

Головуючий: В.М. Скляренко