Номер провадження: 22-ц/785/1627/18
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря - Тьосової Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, Житлово-комунального сервісу "Чорноморський", Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи - ОСОБА_4, про визнання права користування житловим приміщенням, визнання особи наймачем, та визнання недійсним і скасування розпорядження,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Київської районної адміністрації ОМР, ОМР, ЖКС "Чорноморський", Малиновської районної адміністрації ОМР, за участю третьої особи - ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням, визнання особи наймачем, та визнання недійсним і скасування розпорядження посилаючись на те, що з серпня 2009 року вона приїхала до м. Одеси та стала постійно проживати за адресою АДРЕСА_5, у своєї подруги ОСОБА_5, яка була наймачем вищезазначеної квартири, з її дозволу.

З 2009 року й до смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, позивач постійно проживала та вела з нею спільне господарство, хоч і не була зареєстрована, так як була зареєстрована в Криму, а останній час для зняття з реєстрації в окупованих територіях є певні проблеми.

Позивачка зазначила, що після смерті ОСОБА_5 до квартири вдерлися якісь люди, викинули її та не впускали, вказуючи, що ніяких прав на квартиру вона не має, у зв'язку з чим, вона була вимушена викликати поліцію та написати заяву про скоєння злочину, так як пропали її особисті речі та гроші.

Пізніше, позивачу стало відомо, що з'явилося розпорядження Київської районної адміністрації ОМР за №706 від 04.11.2016 року про те, що квартира, в якій вона постійно проживає, за адресою АДРЕСА_2, начебто пуста, та на підставі цього розпорядження передана поліції.

У подальшому позивач дізналась про існування розпорядження Малиновської районної адміністрації ОМР від 24.11.2016 року № 555/01-06, та ордеру на житлове приміщення №009612 серія МР, виданого ОСОБА_4, на підставі зазначеного розпорядження.

Позивач вважає, що ордер на житлове приміщення № 009612 серія МР, виданий ОСОБА_4, а також розпорядження Київської районної адміністрації ОМР та Малиновської районної адміністрації ОМР, видані з порушенням вимог законодавства, квартира, за адресою АДРЕСА_2 на час видачі ордера не була вільною, у ній проживала вона - ОСОБА_2, що підтверджується показаннями сусідів та медичними картами.

З урахуванням викладеного, з посиланням на ст.ст. 58, 59, 64, 106 Житлового кодексу України, п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання права користування житловим приміщенням, визнання особи наймачем, та визнання недійсним і скасування розпорядження.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що розпорядженням Київської районної адміністрації ОМР від 04 листопада 2016 року за №706 «Про передачу Київському відділу поліції в м. Одеси, для розподілу, житлову площу АДРЕСА_2 двокімнатну квартиру, житловою площею 29,37 кв.м. (загальною 43,93 кв.м.) № АДРЕСА_2, для подальшого її надання співробітникам, які мають право на покращення житлових умов та перебувають на квартирному обліку за місцем проживання.

Зі змісту вказаного розпорядження вбачається, що керівництво Київського відділу поліції в м. Одесі просить передати в їх розпорядження для розподілу серед співробітників, які мають право на покращення житлових умов і перебувають на квартирному обліку за місцем проживання, двокімнатну, житловою площею 29,37 кв.м. (загальною 43,93 кв.м.) кв. № АДРЕСА_2, яка надійшла до вивільнюваного фонду району.

Житловий будинок АДРЕСА_2 відноситься до державного житлового фонду і знаходиться на балансі КП ЖКС «Чорноморський» Київського району.

На даний час, вказана квартира, згідно листа директора КП ЖКС «Чорноморський» №1886 від 03.11.2016 року та інформації начальника дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» від 02.11.2016 року, є вільною.

Згідно розпорядження Київської районної адміністрації №22 від 12.01.2016 року, для правоохоронних органів в 2016 році передбачено виділити 100 кв.м. загальної житлової площі із вивільнюваного фонду Київського району.

Таким чином, на підставі клопотання керівництва прокуратури Київського району, пропозиції громадської комісії з житлових питань, на виконання розпорядження Київської районної адміністрації №22 від 12.01.2016 року, згідно пункту 2 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та у відповідності до пункту 3.2.7 «Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради», затвердженого рішенням ОМР №4584-VI від 13.02.2014року, розпорядженням Київської районної адміністрації ОМР від 04 листопада 2016 року за №706 «Про передачу Київському відділу поліції в м. Одеси, для розподілу, житлову площу квартири № АДРЕСА_2» було передано Київському відділу поліції в м. Одесі двокімнатну, житловою площею 29,37кв.м. (загальною 43,93 кв.м.) кв. АДРЕСА_2, для подальшого її надання співробітникам, які мають право на покращення житлових умов та перебувають на квартирному обліку за місцем проживання.

25 листопада 2016року Малиновською районною адміністрацією виконавчого комітету ОМР було видано ордер на жиле приміщення №009612 серія МР, ордер видано гр. ОСОБА_4 із сім'єю з 2 осіб на право заняття жилого приміщення жилою площею 29,37 кв.м., що складається з 2 кімнат в ізольованій квартирі, за адресою АДРЕСА_6

У вказаному ордері зазначено, що підставою для видачі ордера є розпорядження №555/01-06 від 24.11.2016 року.

З довідки (з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію) КП «ЖКС «Чорноморський» від 21.12.2016року за №1393 вбачається, що у АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають - ОСОБА_4 з 25.11.2016року - відповідальний квартиронаймач, та його мати - ОСОБА_7 з 25.11.2016 року.

Разом з тим, 13.11.2016 року сусіди - ОСОБА_8, яка проживає в АДРЕСА_2, ОСОБА_9, яка проживає в АДРЕСА_7, ОСОБА_10, яка проживає в АДРЕСА_8, надали адвокату ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, письмові пояснення, які також завірені адвокатом ОСОБА_3

Зі змісту вказаних пояснень вбачається, що у спірній АДРЕСА_2 проживала ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, та позивачка - ОСОБА_6. Проживали вони за даною адресою фактично однією сім'єю більше семи років, вели спільне господарство. ОСОБА_6 працювала, утримувала ОСОБА_5, так як остання не працювала, годувала її, купувала ліки, сплачувала комунальні послуги та ін. Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6 продовжувала проживати у спірній квартирі.

З письмових пояснень начальника дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» ОСОБА_11 від 15.11.2016 року, які були надані Антикорупційному контролю України - адвокату ОСОБА_3, вбачається, що у АДРЕСА_2 проживала ОСОБА_5, яка вела антисанітарний спосіб життя, також з нею проживала - ОСОБА_2, яка допомагала їй та частково сплачувала за комунальні послуги. Дізнавшись про смерть ОСОБА_5 він направив до квартири майстра дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський», який йому повідомив, що у квартирі нікого немає, двері відкриті, у зв'язку з чим, він повторно направив майстра для необхідності опечатати двері. Сусідів не допитував, так як йому повідомили, що ОСОБА_6 орендувала квартиру та з'їхала. Можливо його ввели в оману та ОСОБА_6 дійсно проживає на даний час в спірній квартирі. Можливо донесення було зроблено без усякого умислу.

Згідно пояснень майстра дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» ОСОБА_12 від 15.11.2016року, він працює в КП «ЖКС «Чорноморський» приблизно шість років, за цей період іноді заходив до спірної квартири з приводу заборгованості за комунальні послуги. У вересні - жовтні 2016року він з'являвся у квартиру декілька разів, оскільки йому повідомили, що основний квартиронаймач померла, двері ніхто не відкривав, сусідів допитати не було можливості, оскільки їх не було вдома. За вказівкою, він двері опечатав.

З пояснень директора КП «ЖКС «Чорноморський» від 16.11.2016 року вбачаться, що після отримання донесення від начальника дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» ОСОБА_11 з приводу питання звільнення АДРЕСА_2 (у зв'язку зі смертю основного квартиронаймача), було підготовлено і відправлено донесення в установленому порядку на адресу Київської районної адміністрації. Проживав на вказаній житловій площі ще хтось, після смерті основного квартиронаймача, йому особисто не відомо.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні пояснення начальника дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» ОСОБА_11 від 16.11.2016року зі змісту яких вбачається, що 15.11.2016 року приблизно о 10 годині 00 хвилин вона прибула до КП «ЖКС «Чорноморський», в якому знаходилось 8 чоловік, які назвали себе представниками антикорупційного комітету, при цьому, ніяких документів, які підтверджують їх повноваження надано не було. Вони завели її до кабінету директора (директора не було), де, на відеокамері, почали задавати питання стосовно АДРЕСА_2 хто в ній проживав, хто складав донесення та ін. Вона знаходилась в нервовому стані, під впливом питань представників антикорупційного комітету, які знімали все на камеру та погрожували притягнути її до відповідальності за дачу неправдивих свідчень. Фактично під впливом особи, який представився ОСОБА_3, вона написала письмові пояснення, в яких виклала обставини, не знаючи їх суті.

У своїх письмових поясненнях від 16.11.2016 року начальник дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» ОСОБА_11 також вказала, що дізнавшись про смерть ОСОБА_5, вона перевірила картку обліку прописки по АДРЕСА_2 дізналася, що у квартирі ніхто, окрім ОСОБА_5, не зареєстрований, кватира не приватизована. До квартири було направлено майстра ділянки ОСОБА_13, який пересвідчився, що у квартирі ніхто не проживає, квартира відкрита, після чого, на квартиру було накладено забезпечення (двері квартири опечатані) та складено донесення. ОСОБА_2 на даний момент у квартирі ОСОБА_5 не проживає. Про те, що ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_5 у спірній квартирі, їй сказав ОСОБА_3, який попросив вказати про це у поясненнях на його ім'я.

З відповіді голови Київської районної адміністрації ОМР ОСОБА_14 від 22.11.2016 року за №2372/01-11 на звернення голови правління ГО «Антикорупційний контроль України» ОСОБА_15 від 15.11.2016 року вбачається, що розпорядженням Київської районної адміністрації ОМР від 04.11.2016 року було передано Київському відділу поліції в АДРЕСА_2 для подальшого її надання співробітникам, які мають право на покращення житлових умов та перебувають на квартирному обліку за місцем проживання. Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, квартира за вказаною адресою в приватній власності не знаходиться. Згідно листа директора КП ЖКС «Чорноморський» та відповідного донесення начальника дільниці КП ЖКС «Чорноморський», зазначена квартира була вільною, двері до квартири опечатані. З урахуванням запланованих норм розподілу житлової площі та клопотання Київського відділу поліції в місті Одесі, Київською районною адміністрацією ОМР, в рамках повноважень, було прийнято вищевказане розпорядження.

З матеріалів справи, а саме з відповіді Малиновської районної адміністрації ОМР від 28.12.2016року за №3724/01-20 вбачається, що розпорядженням Малиновської районної адміністрації від 24.11.2016 року №555/01-06 затверджено рішення засідання особового складу Київського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області від 14.11.2016 року (протокол №62) про надання співробітнику відділу ОСОБА_4 АДРЕСА_2, і видано ордер на дану житлову площу.

Частинами 1,2 статті 64 ЖК УРСР встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст.106 ЖК УРСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивачка, як на підставу позову, зокрема посилається на те, що вона постійно проживала з померлою починаючи з серпня 2009 року, а тому на підставі ст.64 ЖК УРСР набула рівного права користування жилим приміщенням як і наймач. Як на доказ посилається на письмові пояснення сусідів, письмові пояснення майстра дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський», письмові пояснення начальника дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський», письмові пояснення директора КП «ЖКС «Чорноморський» та показання свідків.

У судовому засіданні були допитані в якості свідків майстер дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» ОСОБА_12 та сусідка ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що у АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_5 проживала жінка, яка назвала себе як «ОСОБА_18», вона доглядала за ОСОБА_5, вела з нею спільне господарство, купувала їжу та інше, однак стверджувати, чи є та жінка позивачкою ОСОБА_2, вона не може, оскільки документів, що посвідчують її особу вона не бачила.

Крім того, на питання суду, чи особисто ОСОБА_8 13.11.2016 року писала письмові пояснення на ім'я адвоката ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2, свідок ОСОБА_8 повідомила, що підпис на письмових поясненнях її, однак вона не пам'ятає, чи особисто вона їх писала.

Свідок ОСОБА_12, який є майстром дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський», повідомив суду, що з ОСОБА_5 проживала жінка, яка доглядала за ОСОБА_5, приходила до нього з приводу заборгованості за комунальні послуги, однак стверджувати, що ця жінка є позивачкою ОСОБА_2, він не може.

Крім того, майстер дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» ОСОБА_12 повідомив суду, що письмові пояснення він надавав у присутності 8 чоловік, які назвали себе представниками антикорупційного контролю України.

Суд зважено оцінив достовірність показань свідка ОСОБА_8 та її письмові пояснення, оскільки вони прямо суперечать один одному, та дійшов правильного висновку.

Свідки не могли підтвердити факт того, що саме ОСОБА_2 проживала у АДРЕСА_9, разом з ОСОБА_5, а також не могли дати відповідь відносно періоду проживання.

Також суд зважено оцінив вищевказані письмові пояснення сусідів, майстра дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський», начальника дільниці №3 КП «ЖКС «Чорноморський» та директора КП «ЖКС «Чорноморський», які були надані антикорупційному контролю України ОСОБА_3, оскільки адвокат ОСОБА_3, діє в інтересах ОСОБА_2, тобто позивачки, яка є зацікавленою у вирішенні спору на її користь.

Крім того, суд правильно оцінив, що у судове засідання з'явилась особа, яка назвала себе ОСОБА_2, однак ніяких документів, які посвідчують особу надано не було.

Також, як на доказ спільного проживання з ОСОБА_5 у спірній квартирі, позивачка - ОСОБА_2 посилається на медичну карту амбулаторного хворого КУ «Міська поліклініка №20» за №ОЗА 5-38, виписку з історії хвороби №63/7 КУ «Міська клінічна лікарня №10», де місцем її проживання вказано адресу спірної квартири - АДРЕСА_10

Разом з тим, суд досліджуючи надані в якості доказів медичну карту та виписку з історії хвороби, дійшов правильного висновку, адреса записана зі слів позивачки - ОСОБА_2, а датою заповнення медичної карти є 16.08.2016 року. З виписки з історії хвороби КУ «Міська клінічна лікарня №10» вбачається, що ОСОБА_2 поступила 05.01.2017року, виписана з лікарні 20.01.2017року, тобто після смерті квартиронаймача - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7, а у позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що вона проживала у спірній квартирі з 2009року.

Виходячи із досліджених доказів, наданих позивачкою, не доведено, що при «вселенні» (на думку позивачки) дотриманий встановлений порядок.

Позивачем та її представником не доведено та не надано жодних належних та допустимих доказів, що позивачка намагалась прописатись в спірній квартирі; того, що спірна квартира була постійним місцем проживання позивачки; того, що позивачка з наймачем вели спільне господарство, зокрема доказів сплати за житлово-комунальні послуги; щодо тривалості часу та періоду проживання позивачки у спірній квартирі (оскільки позивачка вказує, що у спірній квартирі вона проживає з серпня 2009 року, однак даний факт жодним чином не доведено).

Разом із тим, спірна квартира є неприватизованою і являється житлом державного житлового фонду, спірна квартира віднесена до числа службових, там наразі зареєстрована та проживає третя особа - ОСОБА_4 зі своєю матір'ю.

При цьому, позивачкою в судовому засіданні не доведено наявності бажання за життя наймача спірної квартири - ОСОБА_5 в реєстрації у спірній квартирі, не доведено факту постійного проживання позивачки разом з наймачем у спірній квартирі та ведення з останнім спільного господарства, доказів сплати коштів за житлово-комунальні послуги.

Позивачем та її представником так саме не надано жодного доказу на підтвердження викладених посилань, що після смерті ОСОБА_5 до квартири вдерлися якісь люди, викинули її та не впускали, що позивач викликала поліцію та написала заяву про скоєння злочину, так як пропали її особисті речі та гроші.

Не надано до суду і доказів, що позивачка займалась похованням померлої ОСОБА_5, оскільки, зі слів представника позивача ОСОБА_16 мешкала в спірній квартирі, та доказів на підтвердження обставин, які б перешкоджали позивачці здійснити ці дії.

Під час розгляду справи, позивачем та її представником не було заявлено жодного клопотання про витребування доказів на підтвердження викладених посилань в обґрунтування позову.

Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що ОСОБА_2 не набула самостійного права на користування жилою площею (спірною квартирою), то решта позовних вимог також не підлягають задоволенню, оскільки за таких обставин її право не порушено, позивачка тільки за умови порушення її житлових прав та наявності права позивачки на користування спірною квартирою має право на пред'явлення решти позовних вимог.

Згідно положень ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За викладених обставин суд дійшов правильного висновку про відсутність законних доказів, які можуть бути підставами для задоволення позову.

Виходячи з викладеного колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильну оцінку судом доказів правомірності проживання позивача у спірній квартирі, неправильне застосування судом норм матеріального права, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необгрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30.03.2018 року

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький