Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 385/872/17
№ провадження 22-ц/781/115/18 Головуючий у суді І-ї інстанції Сліпенко Р.Ю.
Доповідач Чельник О. І.
ПОСТАНОВА

іменем України

09.01.2018 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участі секретаря: Двоєнко А.І.,

представника позивача Бистрова С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «Приватбанк» або банк) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що згідно з умовами договору кредиту б/н від 29 вересня 2007 року ОСОБА_3 було надано в тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, грошові кошти в сумі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказало, що відповідно до умов Договору кредиту, укладеного між сторонами, позивач прийняв на себе зобов'язання відкрити відповідачу картковий рахунок з овердрафтовим кредитом і перерахувати з нього свої кошти в сумі 6000 грн. Відповідач, в свою чергу, прийняла на себе зобов'язання повернути в повному обсязі кредит з нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, що визначений умовами договору.

У зв'язку з порушенням відповідачем виконання зобов'язань за кредитним договором, виникла заборгованість, яка станом на 18 червня 2017 року склала 85397,77 грн., з яких заборгованість відповідача по договору кредиту становить - 63884,10 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом становить - 5617,75 грн., пеня - 11353,17 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 4042,75 грн.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку. що відповідач заборгованості перед позивачем за вказаним кредитним договором не має.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк»подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що суд не в повному обсязі з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, оскільки заборгованість ОСОБА_3 виникла не по договору № KGXRRX10230217 від 29 вересня 2007 року («Розстрочка» Стандарт), який не має жодного відношення до договору з обслуговування кредитної картки №б/н від 29 вересня 2007 року, окрім укладання зазначених договорів в один день, а по договору з обслуговування кредитної картки №б/н.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, зазначивши, що у матеріалах справи наявні достатні докази, які підтверджують заборгованість відповідача перед банком по договору з обслуговування кредитної картки №б/н від 29 вересня 2007 року.

Відповідач будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явилася, подала письмове заперечення та вказала, що свої зобов'язання за кредитним договором б/н від 29 вересня 2007 року виконала та закрила зазначений кредит 07 квітня 2008 року. Вважає, що розрахунок заборгованості по кредиту, який додано до позовної заяви, складено зацікавленою особою, а вимога щодо її стягнення є безпідставною. Крім того, у запереченні ОСОБА_3 ставить питання про розгляд справи без її участі та участі її представника, просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів ухвалила слухати справу у відсутності відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору за номером KGXRRX10230217 від 29 вересня 2007 року ОСОБА_3 відсутня, оскільки відповідач повністю розрахувалася з позивачем, про що свідчить довідка відділення банку.

Проте, колегія суддів вважає, що з таким висновком суду погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Встановлено, що 29 вересня 2007 року ОСОБА_3 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала заяву позичальника № KGXRRX10230217, відповідно до якої банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 2999 грн., строком на 6 місяців з 29 вересня 2007 року по 29 березня 2008 року. Для виконання зобов'язань банк відкрив позичальнику рахунок НОМЕР_2 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. За умовами вказаного договору позичальник доручив банку без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту в сумі 2699 грн. 13 коп. на поточний рахунок НОМЕР_3 з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно з рахунком-фактурою №187 від 29 вересня 2007 року» та в сумі 299 грн. 87 коп. з призначенням платежу «Сплата единоразової винагороди за надання фінансового інструменту за кредитним договором № KGXRRX10230217 від 29 вересня 2007 року».

Крім того, із змісту вказаної заяви убачається, що відповідач того ж дня 29.09.2007 року отримала кредитну картку «Універсальна» №549247 та пін код до неї (а.с.8 зворот).

В матеріалах справи міститься адвокатський запит представника відповідача від 20 жовтня 2017 року № 20/17, який було направлено до Гайворонського відділення ПАТ КБ «Приватбанк» у порядку надання правової допомоги ОСОБА_3, відповідно до якого адвокат Животовська Г.М. просить банк надати інформацію про те, чи погашений кредит відповідача в сумі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.46).

Проте, відповідь на зазначений адвокатський запит в матеріалах справи відсутня, а позивачем надано лише копію довідки ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій зазначено, що заборгованості по кредитному договору № KGXRRX10230217 від 29 вересня 2007 року у ОСОБА_3 немає та дата закриття кредиту 07 квітня 2008 року (а.с.45)

За зазначеним договором № KGXRRX10230217 від 29 вересня 2007 року, дійсно, ОСОБА_3 заборгованості немає та датою закриття кредиту є 07 квітня 2008 року, про що представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду не заперечував.

Однак у заяві позичальника № KGXRRX10230217 містяться відомості про те, що 29 вересня 2007 року ОСОБА_3 була видана кредитна картка «Універсальна» НОМЕР_4 (а.с.8 зворот).

Як убачається із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_3 (договір №б/н від 29 вересня 2007 року), спочатку картка була відкрита з нульовим кредитним лімітом, а саме 01.10.2007. В подальшому кредитний ліміт було встановлено у розмірі 500 грн., який у подальшому збільшувався. Збільшення кредитного ліміту відбувалося до 04.07.2016 року до 6000 грн., а 01.08.2016 відповідачеві було перераховано овердрафт (оплата частинами 5 депозит) у розмірі 50000 грн., що підтверджується випискою з основної картки за період з 01.01.1999 по 13.12.2017 (а.с.80-92).

Таким чином, 29 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № KGXRRX10230217 від 29 вересня 2007 року («Розстрочка» Стандарт), а також договір з обслуговування кредитної картки №б/н від 29 вересня 2007 року.

Відповідач підтвердила згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом ОСОБА_3 у заяві.

Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (а.с.19 зворот).

Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (а.с.19 зворот).

Пунктом 1.1.1.63 встановлено, що овердрафт - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

З наданої позивачем виписки з програмного комплексу по картці ОСОБА_3 за період з 01.01.1999 по 13.12.2017 вбачається, що 01.08.2016 було перераховано овердрафт (оплата частина 5 депозит) у розмірі 50000 грн., а 02.08.2016 року ОСОБА_3 отримала готівку у відділенні у розмірі 49000 грн. (а.с.90).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 29 вересня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», та який сумніву у колегії суддів не викликає, у відповідача станом на 18 червня 2017 року виникла заборгованість перед позивачем по тілу кредиту у сумі 63884 грн. 10 коп. (а.с.7,зворот).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, погашення процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої підтверджується наданими позивачем доказами.

При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості колегія суддів враховує, що відповідно до ст.549 ЦК України пеня і штраф є одним із видів цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування разом за одне й те саме порушення - строки виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених в ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15).

Відповідно до вимог статей 13, 43, 81 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом норм матеріального права, а відтак і помилкового визначення юридичних наслідків цих обставин. Зазначене відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором б/н від 29 вересня 2007 року у сумі 80855 грн. 02 коп., яка складається з із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 63884 грн. 10 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5617 грн. 75 коп., пені у розмірі 11353 грн. 17 коп.

В частині стягнення штрафів у розмірі 500 грн. та 4042 грн. 75 коп. слід відмовити з підстав, наведених вище.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 3121 грн. 25 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 389, 390 ЦПК України

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001, вул. Грушевського, 1д, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570, Код ) заборгованість за кредитним договором №KGXRRX10230217 від 29.09.2007 року у сумі 80855 грн. (вісімдесят тисяч вісімсот п'ятдесят п'ять грн.) 02 коп., яка складається з із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 63884 грн. 10 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5617 грн. 75 коп., пені у розмірі 11353 грн. 17 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 3121 грн. 25 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: Т.М. Авраменко

Л.В. Суровицька