АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/307/2018 Доповідач у суді апеляційної інстанції : Прокопчук Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого : судді-доповідача: ПрокопчукН.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року

за матеріалами позовної заяви ОСОБА_3 до державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Шевченківського управлення юстиції у м. Києві Красноштан Інни Леонідівни про визнання незаконними дій або бездіяльності посадових осіб органу державної влади та відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із даним позовом до Державного виконавця ВДВС Шевченківського управління юстиції у м. Києві . Просив визнати бездіяльність державного виконавця незаконною і стягнути з Державної виконавчої служби Шевченківського управління юстиції у м. Києві завдані йому збитки у вигляді грошових коштів у сумі 1 699 доларів США 43 центи.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у провадженні державного виконавця ВДВС Шевченківського управління юстиції у м. Києві Красноштан І.Л. знаходиться виконавчий лист на виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02.09.2014 р. про стягнення з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 3 649, 82 долари США. Разом з тим, державним виконавцем протягом тривалого часу не проводилися усі необхідні дії, спрямовані на виконання рішення та передбачені ЗУ «Про виконавче провадження». А відтак, умисною бездіяльністю державна виконавча служба позбавила позивача права володіти та користуватися своїм майном (грошовими коштами). З урахуванням тієї обставини, що державним виконавцем вчасно не було вчинено дій, спрямованих на стягнення з банку на користь ОСОБА_3 грошових коштів, у лютому 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернув позивачу лише частину присуджених судовим рішенням грошових коштів, внаслідок чого ним було понесено збитки у розмірі 1699, 43 доларів США. Враховуючи викладене та керуючись ст. 1173, 1174 ЦК України просив відшкодувати шкоду, заподіяну йому внаслідок бездіяльності посадової особи органу державної влади.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.10.2017 року було відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного виконавця ВДВС Шевченківського управління юстиції у м. Києві Красноштан І.Л. про визнання незаконними дій або бездіяльності посадових осіб органу державної влади.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення судом першої інстанції ухвали про відкриття провадження у даній справі. Вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та за невідповідності фактичним обставинам справи. Зазначає, що Вищий адміністративний суд України відмовив йому у прийнятті аналогічного позову. Окрім того вказує, що ним при зверненні до Шевченківського районного суду м. Києва було дотримано правила ч. 2 ст. 109 ЦПК України щодо пред'явлення позову до юридичної особи за її місцезнаходженням.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України ( у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XIIПрикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що у разі, якщо ОСОБА_3 є стороною виконавчого провадження, він має право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, в порядку ст. 383 ЦПК України ( в редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали) зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця. В іншому випадку позивач має звернутися до суду адміністративною юрисдикції із позовом в порядку ст. 181 КАС України.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

У своєму позові ОСОБА_3 зазначав, що він є стягувачем за виконавчим листом, виданим на виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02.09.2014 р. про стягнення з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 3 649, 82 долари США і під час виконання цього рішення бездіяльністю державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ м.Києва йому заподіяна матеріальна шкода у розмірі 1 699.43 дол.США, яку він просить стягнути з юридичної особи - ВДВС Шевченківського РУЮ м.Києва.

Прохальна частина позовної заяви ОСОБА_3 містить дві вимоги: про визнання бездіяльності державного виконавця незаконною,що по суті є скаргою на дії та бездіяльність ВДВС та про стягнення з ВДВС Шевченківського управління юстиції у м. Києва завданих йому збитків у розмірі 1 699, 43 долари США.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час вирішення питання) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України (у редакції, чинній на час вирішення питання) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, п. 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 р.).

Згідно з вимогами ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, яка зобов'язана провадити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення суду з вини цієї юридичної особи. Вина юридичної особи в невиконанні рішення може полягати у не проведенні стягнення коштів з боржника як навмисно, так і внаслідок недбалості.

Відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК), незалежно від місця виконання судового рішення.

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У даному випадку позивач ставить питання не тільки про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною, а й заявляє вимоги про право на відшкодування збитків .

Вирішуючи питання, суддя не урахував, що правом на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця наділені лише сторони виконавчого провадження, яке триває.

Разом з тим, з наявних у матеріалах справи документів не вбачається за можливе встановити, чи не було закінчене виконавче провадження № 44935614 про стягнення з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 3 649, 82 долари США і чи продовжується на сьогодні виконання рішення Богунського районного суду м. Житомира від 02.09.2014 р. про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 грошових коштів, а тому висновок суду першої інстанції щодо необхідності звернення позивача із вимогами про визнання бездіяльності державного виконавця незаконною шляхом подання скарги на дії державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, є передчасним.

Суддя також не урахував й того, що ОСОБА_3 заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, які за правилами ч.2 ст.109 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали) підлягають розгляду за місцезнаходженням юридичної особи.

Окрім того, ч. 1 ст. 181 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч. 1 ст. 387 ЦПК України).

Отже, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Відповідна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-931цс16.

На вищевказане суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до передчасних та помилкових висновків про те, що вказана позовна заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За викладених обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді :

Повний текст постанови складений: 09.02.2018 р.