Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/3295/16-ц
Провадження № 2/209/69/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.,

при секретарі Золотих Л.М.

за участі позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача- Долгова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам'янське Дніпропетровської області цивільну справу № 209/3295/16 (номер провадження 2/209/69/18) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики, 3% річних та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 30000,00 гривень заборгованості за договором позики, 3% річних в сумі 675,00 гривень та 10000,00 гривень моральної шкоди, а всього 40675,00 гривень, а також витрати щодо сплати судового збору в сумі 551,21 грн.

На обґрунтування позовну зазначено, що 31.01.2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач ОСОБА_1 передав за договором позики відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 30000 (тридцять тисяч) гривен. Вказаний договір було укладено в м.Дніпродзержинську в простій письмовій формі в присутності свідка ОСОБА_3

Згідно до умов договору, зазначену вище суму позичальник ОСОБА_2 зобов'язаний повернути готівкою в строк до 31 січня 2016 року. Однак, на час повернення грошових коштів, а саме на 31 січня 2016 року відповідач як позичальник грошові кошти не повернув. Навіть на теперішній час відповідач відмовляється повернути грошові кошти у сумі 30000,00 грн., від зустрічей уникає та на неодноразові вимоги позивача не реагує.

Таким чином на даний час ніяких дій по поверненню позичених грошових коштів позичальником - відповідачем ОСОБА_2 не здійснюється, від зустріч з метою обговорення шляху вирішення питання, та контакту по телефону, ухиляється.

В зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань боржником - відповідачем за даним позовом ОСОБА_2, він змушений звернутись до суду з цим позовом за захистом своїх прав і просити суд стягнути вказану суму боргу з відповідача.

Також відповідач повинен сплатити за весь час прострочення суму боргу 3% річних за користування чужими грошима.

Також заявив вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000,00 грн., полагаючи що така сума буде достатньою .

24 жовтня 2017 року на підставі заяві представника відповідача- адвоката Долгова О.О. розгляд цивільної справи був відкладений в зв'язку із зайнятістю його в судовому процесі в апеляційному суді Дніпропетровської області.

Заперечень, відзивів, відповідей на відзив учасниками судового розгляду не надходило.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання підтримав позовні вимоги повністю, послався на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_2 в період з 2014 по 2016 роки займався ремонтом у його будинку. На придбання будівельних матеріалів та за виконання ремонтних робіт він платив йому гроші. Відповідач звернувся до нього з проханням зайняти гроші в сумі 30000 грн, оскільки у нього виникли особисті проблеми. Він погодився. Вони домовилися, що поїдуть до нотаріальної контори, щоб укласти договір позики у нотаріуса. Однак нотаріус їм повідомила, що потрібна згода жінки ОСОБА_2 . Однак відповіддач сказав, що не хоче , щоб дружина знала про його прохання зайняти гроші. Тоді вони написали розписку , запросили в якості свідка водія такси. Гроші він йому передав у машині.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що позивача знає в зв'язку із виконанням у нього ремонтних робіт . Він розписку писав під тиском з боку позивача. За день до написання розписки позивач приїздив до нього додому, виклав на столі патрони і сказав, що вистачить всім, його синові сказав, що виселить всю родину із квартири. Він налякався і наступного дня зустрівся з позивачем та написав розписку. Грошей від від позивача нв сумі 30 000 грн. не отримував. Позивач висував вимоги, що дорого порахували виконання будельних робіт. Своїй родині про те, що він написав розписку ,не сказав. З цього приводу він навіть звертався до дільничого інспектора, але ніяких відповідей не отримував. До відділку поліції він не звертався .Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник відповідача - Долгов О.О. в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявив клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_5

Представник відповідача- Долгов О.О. заявив клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с.50). Надалі ,в судовому засіданні від відмовився від клопотання в частині допиту в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_5, що позивача знає, оскільки він користується послугами таксі. Крім того, бачив неодноразово і відповідача. Дату та час не пам'ятає, йому позвонив позивач і викликав його . Він приїхав до будинку позивача . ОСОБА_1 розмовляв із відповідачем, про що він не знає. Потім , вони сіли до машини, позивач передав відповідачу гроші. Потім вони поїхали до нотаріальної контори. Потім, вони вийшли , сіли в машину. ОСОБА_1 дав йому розписку, він розписався в підтвердження того, що відповідач отримав гроші .

Суд не приймає при ухваленні рішення доводи відповідача про здійснення тиску з боку позивача при написанні ним розписки, оскільки жодних доказів неправомірних дій з боку позивача ним не недано.

Суд критично ставиться до пояснень свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8, оскільки при укладенні договору позики вони не були присутні, посилання на здійснення погроз з боку позивача на адресу відповідача та свідків, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, інших доказів не представлено.

Заслухав позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу грошову суму у розмірі 30000,00 гривень, зі строком повернення позики у повному обсязі до 31 січня 2016 року, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 (а.с. 8).

До теперішнього часу вказана сума позики відповідачем позивачу не повернута.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

З урахуванням викладеного суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за розпискою в розмірі 30000,00 грн.

Щодо стягнення суми 3% річних за час прострочки , то в цій частині суд також вважає позовні вимоги такими , що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути на його користь 3% річних в сумі 675 грн.

Суд не погоджується з наданими розрахунками позивача на суму 675 грн., та стягує 553 грн.27 коп., виходячи з наступного розрахунку: згідно до розрахунків, сума боргу складає 30 000, грн. х 3 % річних х 225 (днів прострочення) : 366 (кількість днів у 2016 році) = 553,27 грн., таким чином позовні вимоги позивача щодо стягнення трьох відсотків річних підлягають стягненню у розмірі 553 , 27 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Однак, позивачем в порушення ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між діями відповідача та спричиненою позивачеві моральною шкодою безпосереднього причинного зв'язку, тобто не доведена вина відповідача у заподіяній позивачеві шкоді.

Тому, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягення моральної шкоди.

На підставі частини 2 статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у справі - сплату судового збору пропорційного до розміру задоволених вимог в сумі 305 грн.53 коп.

Керуючись ст.ст. 23,509,526,530,533,625,1047-1051,1167, ст.ст. 12,13, 81, 89, 133, 141, 263-265, 268 ЦПК України , суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми позики, 3% річних та моральної шкоди - задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, суму боргу за договором - 30000 (тридцять тисяч) грн., 3% річних - 553 (п'ятсот п'ятдесят три) грн.27 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 305,53 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення викладений 25 січня 2018 року .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області або через відповідні суди безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська О.О. Лобарчук