Номер провадження: 22-ц/785/878/18
Номер справи місцевого суду: 515/1104/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Струмківська сільська рада Татарбунарського району Одеської області, про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

03 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Струмківської СР Татарбунарського району Одеської області (а.с. 2-6).

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено (а.с. 61-62).

Не погоджуючись з вказаним рішенням 17 листопада 2017 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Апелянт вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції були порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, а також неповно досліджені обставини, які мають значення для справи. Серед іншого, апелянт посилається на те, що всупереч вимогам ст. 179 ЦПК України суд першої інстанції в своєму рішенні не зазначив факти, які обґрунтовують заявлені вимоги, що мають значення для вирішення справи, та які були досліджені судом шляхом допиту сторін, а також шляхом дослідженя письмових та речових доказів. Окрім цього, апелянт зазначає, що була порушена процедура вчинення нотаріальної дії, справжність підпису на заяві про скасування чи зміну заповіту повинна бути нотаріально посвідченою, а у заповіті від 18 травня 2016 року не зазначена адреса його вчинення та місце народження заповідача. Тому апелянт просить скасувати рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 (а.с. 65-69).

19.01.2018 року до Апеляційного суду Одеської області від ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що правова позиція апелянта, на її думку, є хибною, вимоги апеляційної скарги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. В обґрунтування свого відзиву ОСОБА_5, посилаючись на норми Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядування, зазначила, що попередній заповіт ОСОБА_7 скасовано не її заявою, а новим заповітом, а тому, за таких обставин, подання заяви про скасування попереднього заповіту не вимагається, а сама ця заява не створює будь-яких юридичних наслідків, оскільки законом не передбачено в якості умови скасування попереднього заповіту видача одночасно як нового заповіту так і подання заяви про скасування заповіту. Що ж до порушення форми заповіту, то вказане твердження апелянта, як зазначила ОСОБА_5, не відповідає дійсності, оскільки заповіт складено в письмовій формі з зазначенням місця та часу його складання, підписаний заповідачем. В підсумку ОСОБА_5 зазначила, що будь-яких підстав для визнання заповіту недійсним судом не встановлено, оскільки такі підстави відсутні. Просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В процесі розгляду справи представником апелянта ОСОБА_6 заявлялося клопотання про витребування спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7, померлої 23 червня 2016 року, яке ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2018 року було задоволено (а.с. 116-119).

Відзив або заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав. Відповідач та представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечували. Представник третьої особи Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення в справі та відмовляючи в задоволенні позовних по справі суд першої інстанції виходив, що при складанні заповіту заповідач виходив із власного волевиявлення і не встановлено ніяких перешкод для учинення згаданого правочину, а крім того, суд першої інстанції зазначив, що визнання заповіту недійсним йшло б не тільки урозріз з вимогами закону, але дозволило би ігнорувати волю померлого стосовно спадкового майна, щодо якого він визначився беззаперечно.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з положеннями ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Положеннями ст. 1247 ЦК України визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. За ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно зі ст. ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно з ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи 16 лютого 2015 року було складено заповіт, за яким ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 розуміючи значення своїх дій, на підставі особистого волевиявлення, відповідно до своєї внутрішньої волі, на випадок своєї смерті, зробила розпорядження, яким будинок, що належить їй на праві приватної власності, який розташований в селі Струмок, вул. Лісова, № 29 Татарбунарського району Одеської області, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 02 вересня 2008 року та земельну ділянку, належну їй на підставі особистої власності, що підтверджується держаним актом серія І-ОД № 034763, зареєстрований в книзі державних актів на право власності на землю за № 977, яка розташована на території Струмківської сільської ради, заповіла її сину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 Заповіт, за реєстровим номер 17, посвідчено ОСОБА_8, секретарем Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с. 11). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 18.05.2016 року подала заяву про відміну заповіту № 17 від 16.02.2015 року (а.с. 14). 18 травня 2016 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 склала заповіт, за яким розуміючи значення своїх дій, на підставі особистого волевиявлення, відповідно до своєї внутрішньої волі, на випадок своєї смерті, зробила розпорядження, яким будинок, що належить їй на праві приватної власності, який розташований в селі Струмок, вул. Лісова, № 29 Татарбунарського району Одеської області, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 02 вересня 2008 року та земельну ділянку, належну їй на підставі особистої власності, що підтверджується держаним актом серія І-ОД № 034763, зареєстрований в книзі державних актів на право власності на землю за № 977, яка розташована на території Струмківської сільської ради, заповіла її доньці - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 Заповіт, за реєстровим номер 22, складено в с. Струмок Татарбунарського району Одеської області в двох примірниках, один з яких залишається в справах нотаріальних дій в Струмківській сільській раді, а інший видається заповідачу. Заповіт посвідчено ОСОБА_8, секретарем Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Окремо в заповіті застережено, що особу ОСОБА_9, яка підписала заповіт, встановлено та її дієздатність перевірено (а.с. 13).

Окрім того як вбачається зі спадкової справи, яка надійшла до апеляційного суду на виконання ухвали від 23.03.2018 року, відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру заповіт № 57174389 (номер в реєстрі нотаріальних дій 17) від 16.02.2015 року було скасовано за заявою .05.2016 року, натомість, заповіт № 59024462 (номер в реєстрі нотаріальних дій 22) від 18.05.2016 року (дата реєстрації 27.05.2016 року) чинний (а.с. 14-15).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, заповіт ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 № 22 (в спадковому реєстрі № 59024462) складений з дотриманням форми, яка прямо встановлена Цивільним кодексом України, за наявності волевиявлення заповідача, про що, власне, ним і було зазначено в оспорюваному заповіті, та який, на момент складення заповіту, мав повну цивільну дієздатність, що було перевірено посадовою особою. При цьому як перший заповіт № 17, так і другий заповіт № 22 мають однакову форму. А тому доводи апелянта щодо порушення форми складення заповіту та відсутності волевиявлення заповідача апеляційним судом відхиляються.

Окремо, щодо посилань апелянта на порушення форми заяви про скасування чи зміну заповіту, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке. Положеннями Цивільного кодексу України, на які вже вище посилався апеляційний суд, а саме статті ст. 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Таким чином, складення нового заповіту автоматично анульовує попередній заповіт. Тобто, попередній заповіт втрачає свою чинність з моменту складення нового заповіту. А тому, оскільки, за обставинами даної справи, заповідачем було складено новий заповіт з тотожним предметом (майном, яке заповідається на користь спадкоємця), заява про скасування заповіту немає жодного юридичного значення для визнання нового заповіту недійсним, а тому посилання апелянта щодо порушення форми посвідчення заяви про скасування заповіту апеляційним судом відхиляються.

Щодо посилань позивача на те, що в своїх поясненнях від 24.10.2017 року ОСОБА_5 пояснила, що заповідальне розпорядження ОСОБА_7 від 18.05.2016 року вчинялось у присутності трьох осіб: спадкодавця, неї та секретаря Струмківської сільської ради, а тому, за посиланнями апелянта, посадовою особою Струмківської сільської ради були порушені вимоги щодо дотримання нотаріальної таємниці під час вчинення нотаріальної дії, зокрема, присутність третіх осіб, що тягне за собою недійсність правочину, а порушенням форми складення заповіту та посвідчення тягне за собою його нікчемність. Вказані доводи апелянта відхиляються, оскільки матеріалами та встановленими обставинами в справі підтверджується волевиявлення заповідача на складення оспорюваного заповіту, а нормами, які регламентують процедуру складення заповіту та, власне, форму його вчинення, заборона складення заповіту в присутності третіх осіб, прямо не передбачена. Окрім того, законодавством встановлена можливість складення заповіту за присутності свідків, а також фізичних осіб, які підписують заповіт замість заповідача.

Таким чином, оскільки наведені доводи апелянта не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції та не довели відсутність волевиявлення заповідача на момент складення заповіту, а також порушення форми та посвідчення оспорюваного заповіту, керуючись нормами цивільного та цивільного процесуального законодавства, з врахуванням встановлених обставин справи, позицій сторін в справі, пояснень учасників провадження, які зявились, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_12

Повний текст постанови виготовлено 18 травня 2018 року.

Суддя апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

10.05.2018 року м. Одеса