Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/3538/17

Провадження № 2/126/382/2018

"06" лютого 2018 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього сина

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування служби у справах дітей Бершадської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування служби у справах дітей Бершадської райдержадміністрації про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2003 по 2012 . Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. В даний час дитина проживає разом з позивачем в с. Бирлівка Бершадського району Вінницької області, та перебуває на її утриманні. Відповідач по справі проживає на тимчасово окупованій території АР Крим. Участі у вихованні та утриманні дитини не бере, духовним розвитком дитини не цікавиться, не відвідує сина, не цікавиться його здоров'ям. Позивач зазначає, що її син ОСОБА_2 займається у Бершадській районній дитячо-юнацькій спортивній школі та відвідує секцію з футболу. Вихованці спортивної школи неодноразово виїжджають на змагання до різних країн Європи . У березні 2018 року планується поїздка до Італії на Міжнародні змагання з футболу , однак без дозволу батька неможливо вчинити нотаріальні дії та надати дозвіл дитині на виїзд за кордон. Відповідач на неодноразові прохання домовитися про належне оформлення документів для виїзду за кордон з метою поїздки на змагання не реагує та відмовляється приїхати на територію України для нотаріального оформлення документів. Вважає, що така позиція колишнього чоловіка і батька шкодить інтересам сина та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, порушує права та інтереси дитини. Враховуючи вищевикладене, позивач просить постановити рішення суду, яким надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд за державний кордон України, до Італії, без згоди батька ОСОБА_3 на період з 15 березня по 15 квітня 2018 року.

Позивач надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю, просить слухати справу у її відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом публікації на офіційному сайті судової влади.

Представник Органу опіки та піклування Бершадської РДА Смакоус Ж.Л. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та надала витяг з протоколу №1 засідання Комісії з питань захисту прав дитини при Бершадській РДА від 19.01.2018 року на якому було вирішено надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_2 на виїзд за кордон без згоди його біологічного батька - ОСОБА_3

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що дана позовна заява надійшла до суду 15.12.2017 року, ухвалою від 02.01.2018 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду на 06.02.2018 року відповідно до вимог ЦПК України в редакції станом на день відкриття провадження.

Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи законних інтересів.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 11.05.2012 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином встановлено, що сторони перебували у шлюбі від якого мають неповнолітню дитину, та між ними виник цивільно - правовий спір з приводу надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Для вирішення спору, враховуючи визначені судом правовідносини, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

Статтею 6 Сімейного Кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Суд вбачає, що не надання дозволу на виїзд ОСОБА_2 за кордон для участі у спортивних змаганнях, порушує його права та інтереси.

Згідно ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст.151СК України, вправі обирати самі.

Згідно вимог ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ст. 154 СК України, надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

У преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, зазначено, що дитина, в наслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття.

За ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини від 20 листопада 1989 року», підписана Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, набрала чинності для України 27.09.1991 року (далі по тексту - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно вимог частини третьої статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Питання щодо оформлення документів для виготовлення та отримання паспорту для виїзду за кордон особі, яка не досягла 16 - річного віку врегульовано « Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення», затвердженого постановою КМУ України №152 від 07 травня 2014 року та окремого дозволу не потребує.

Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18- річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16- річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 - річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Як зазначила позивач, її син ОСОБА_2 займається у Бершадській районній дитячо-юнацькій спортивній школі та відвідує секцію з футболу . У березні 2018 року планується поїздка до Італії на Міжнародні змагання з футболу, взяти участь у яких бажає і її син.

Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Аналізуючи зазначені законодавчі та нормативні акти, а також міжнародні документи, імплентовані у законодавство України можна зробити висновок про те, що у резолютивній частині рішення необхідно зазначати про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, а також про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, оскільки надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, чим фактично позбавить батька можливості брати участь у вихованні дітей та можливості спілкування з ними.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Бершадської райдержадміністрації про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, підлягає до задоволення у повному обсязі і у першу чергу буде відповідати інтересам неповнолітнього ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України» суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, дозвіл на виїзд за державний кордон України, до Італії, без згоди батька ОСОБА_3 на період з 15 березня по 15 квітня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз'яснити сторонам, що відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В. І. Губко