Справа № 336/4713/18
Пр. № 6/336/37/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі подання державного виконавця про примусове проникнення до житла,

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про вирішення питання про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1, де мешкає боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_2

В поданні державний виконавець зазначив, що у виконавчій службі перебуває провадження з виконання судового рішення № 2-1667/2005 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини. 26 жовтня 2015 року за вказаним виконавчим документом відкрито виконавче провадження, яке перебувало в провадженні Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя за місцем роботи боржника, а 19 квітня 2017 року воно передане до Шевченківського відділу виконавчої служби за місцем реєстрації ОСОБА_2 Під час перебування виконавчого провадження у Жовтневому відділі встановлено, що підприємство «Діджитек», посаду директора якого обіймає боржник, за місцем реєстрації відсутнє. Після отримання виконавчого провадження державний виконавець в забезпечення примусового виконання рішення суду 25 травня 2017 року і 3 серпня 2017 року здійснив виходи до квартири АДРЕСА_1, частка в праві спільної власності на яку належить боржнику, з метою виявлення його майна та звернення на нього стягнення. Між тим здійснити перевірку майна не сталося можливим, оскільки мешканці квартири двічі не відкривали двері житла, про що державним виконавцем складено відповідні акти. В ході виїзду за місцем проживання боржника 24 травня 2017 року боржнику залишений виклик про необхідність явки до відділу державної виконавчої служби 30 травня 2017 року, а 3 серпня 2017 року виклик на 4 серпня 2017 року, проте ОСОБА_2 за вказаними викликами не зявився. 31 липня 2017 року державним виконавцем направлено вимогу, яку проігноровано боржником, про зобовязання зявитися до відділу. 8 вересня 2017 року, 18 жовтня 2017 року боржнику направлені виклики до відділу виконавчої служби, які отримані ОСОБА_4, але він до відділу не зявився. Запит до приватного підприємства «Діджитек» за місцем його державної реєстрації був повернутий до відділу з приміткою установи пошти про те, що вказаний субєкт господарювання не відшуканий за вказаною в реєстрі адресою. Виїзд за місцем реєстрації цього підприємства 2 листопада 2017 року увінчався складанням акту про те, що за місцем реєстрації підприємство не знаходиться.

Крім перелічених заходів забезпечення виконавчого провадження, державним виконавцем направлено запити до органів, уповноважених на реєстрацію транспортних засобів, та до фінансових установ, згідно відповідям на які боржник не є власником автомобілів та рахунків в банківських установах.

На підставі викладеного державний виконавець просить вирішити питання про примусове проникнення до житла, в праві спільної часткової власності на яке ? частина належить ОСОБА_2

В судовому засіданні державний виконавець підтримав доводи клопотання, пояснивши, що заборгованість ОСОБА_2 станом на 12 грудня 2017 року становить 56967 грн. 61 коп. Про наявність цієї заборгованості боржник обізнаний достеменно, оскільки одного разу він зявився до виконавчої служби, проте від конструктивного спілкування щодо погашення заборгованості ухилився, надавши кілька квитанцій про сплату незначних грошових сум за період 2005-2006 років, зміст яких через неналежну якість копій неможливо розібрати, і заявивши, що у нього немає заборгованості зі сплати аліментів.

У звязку з викладеним просить про задоволення подання.

Сторони виконавчого провадження в силу ч. 2 ст. 439 ЦПК України при вирішенні питання цього розгляду не викликались.

Вислухавши автора подання, дослідивши надані ним матеріали, суд знаходить за можливе винесення ухвали про примусове проникнення до житла, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського ВДВС є виконавчий лист 2-1667/2005 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини. Заборгованість боржника станом на 21 грудня 2017 року становить 56967 грн. 61 коп. (а. с. 4).

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як випливає із змісту наведених положень закону, метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб.

До засад виконавчого провадження в силу ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» відносяться засади верховенства права та законності, а також обовязковість судових рішень, а статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений обовязок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Вказаною статтею законодавства про виконавче провадження передбачено право державного виконавця звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Зазначені положення узгоджуються зі змістом статті 439 ЦПК України, згідно з якою питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника вирішуються судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив, за поданням державного виконавця.

Підставою для такого проникнення, як логічно випливає з аналізу наведених положень законодавства, є порушення боржником у виконавчому провадженні встановлених статтею 19 Закону «Про виконавче провадження» обовязків, які свідчать про ухилення особи від виконання рішення суду.

До таких обовязків, зокрема, відносяться: обовязок допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; своєчасно з'являтися на вимогу виконавця.

Наданими суду фактичними даними доведено ухилення боржника від виконання рішення суду, а також вчинення дій, що ускладнюють виконання судового рішення.

Обізнаність боржника про існування виконавчого провадження і заборгованості по ньому не викликає сумнівів у суду, оскільки вона підтверджується його заявами під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових коштів, зумовлених хворобою дитини, в ході якого державний виконавець Логвін О.І. був допитаний як свідок (справа № 336/1849/17; пров. № 2/336/70/2018); діями з апеляційного оскарження ухвали суду про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон до виконання встановлених рішенням суду зобовязань (справа № 336/4713/17; пров. № 6/336/257/2017); наданими державним виконавцем під час розгляду цього подання фактичними даними про направлення боржнику вимог і викликів, загальна кількість яких обчислюється шістьма поштовими направленнями.

Заходи, спрямовані на виявлення рахунків боржника у фінансових установах, а також наявності у нього транспортних заходів, стабільного заробітку, інші заходи забезпечення виконавчого провадження, виявилися неефективними і позитивних наслідків не дали, як свідчать надані державним виконавцем матеріали виконавчого провадження.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухомість (а. с. 46-48) ОСОБА_2 є учасником права спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, в якому йому належить ? частина вказаної квартири, тому звернення з поданням про проникнення саме до цього житла ґрунтується на законі.

Наявність у боржника невиконаних зобовязань, від виконання яких, як вже зазначено, ОСОБА_2 ухиляється, а також розмір заборгованості, яка через особливість виконання рішення шляхом сплати регулярних платежів до досягнення дитиною повноліття у відсутність таких платежів характеризується тенденцією до зростання, на думку суду, є співмірними суворості обраного державним виконавцем заходу впливу на боржника.

На підставі наведених міркувань суд вбачає всі підстави для застосовування заходу забезпечення виконавчого провадження у спосіб, про який клопочеться державний виконавець.

Керуючись ст. ст. 353, 439 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 задовольнити.

Дозволити старшому державному виконавцю Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 примусове проникнення до квартири АДРЕСА_2, 1/4 частина якої належить боржнику у виконавчому провадженні ОСОБА_2, у звязку із здійсненням виконавчого провадження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали буде складений 16 січня 2018 року.

Суддя О. В. Щаслива