"21" серпня 2018 р.
Справа № 642/6955/16-ц
Провадження № 2/642/146/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 серпня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді - Шрамко Л.Л.,
з участю секретаря - Тугая К.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа - ОСОБА_3, про звернення стягнення на спадкове майно
Позивачка ОСОБА_1 у листопаді 2016 року звернулась з позовом, просила стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на її користь заборгованість за договором позики від 20.02.2012 р., посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_4, в розмірі 631 266,84 гри, що складається з основної суми заборгованості 113 494,37 грн., пені за прострочення виконання зобовязання у розмірі 1% за кожен день прострочення за один рік - 414 254,45 грн., інфляційних витрат за період з березня 2013 року по вересень 2016 року - 103 518,02 грн., також понесених судових витрат.
Ухвалою суду від 25 листопада 2016 року відкрито провадження у даній справі, справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою суду від 25 листопада 2016 року в задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_6 про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою суду від 19 січня 2017 року частково задоволено заяву позивачки про забезпечення позову, в порядку забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості накладено заборону на відчуження будинку № 2 по вулиці Праці в м. Харкові, зареєстрованого на праві власності за ОСОБА_2.
Ухвалою суду від 4 квітня 2017 року за клопотанням представника позивачки витребувано з Другої Харківської державної нотаріальної контори інформацію щодо осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_2, яка померла 23.12.2016, а також з Відділу реєстрації місця проживання у Холодногірському районі м. Харкова - інформацію щодо кола осіб, які станом на 23.12.2016 року були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Ухвалою суду від 4 квітня 2017 року провадження у даній справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_2, померлої 23 грудня 2016 року.
Ухвалою суду від 10 травня 2018 року провадження у справі поновлено, замінено відповідача ОСОБА_2 у звязку зі смертю її правонаступником - ОСОБА_7.
Одночасно вказаною ухвалою прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_7, 3-я особа ОСОБА_3, про звернення стягнення на спадкове майно, а саме на будинок № 2 по вул. Праці в м. Харкові, в межах суми боргу на загальну суму 1 735 664, 58 грн.
Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
11 червня 2018 року винесена ухвала суду про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду по суті, усунено описку в ухвалі суду щодо правонаступника.
В уточненій позовній заяві, яка є предметом судового розгляду, позивачка просить в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1 735 664, 58 грн. за договором позики від 20.02.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4, звернути стягнення на спадкове майно, прийняте ОСОБА_7 після ОСОБА_2, яка померла 26 грудня 2016 року, а саме - на будинок № 2 по вул. Праці в м. Харкові, у межах суми боргу на загальну суму 1 735 664, 58 грн. шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, та відповідно до вимог, визначених Законом України «Про виконавче провадження».
Позичальники свої обовязки за Договором позики не виконали, жодних платежів на користь позивачки не здійснили.
У вересні 2014 року позивачка звернулася до суду позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а відповідачка подала зустрічний позов.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року та додатковим рішенням від 26 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним іпотечний договір від 20 грудня 2 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 585. В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року рішення Ленінського іонного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року залишено без змін.

Таким чином, на даний момент існує непогашена солідарна заборгованість ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перед позивачкою.

Основна сума заборгованості становить еквівалент 14 200 доларів США, що станом 26.12.2016 р. з урахуванням курсу НБУ - 26,2860 за 1 дол. США, становить 373 261,20 грн. Пеня за прострочення виконання зобовязання (за один рік) складає 1 362 403, 38 грн. Загальна сума заборгованості становить 1 735 664, 58 грн.

ОСОБА_2 померла 23 грудня 2016 року, єдиним її спадкоємцем є її донька - 7 ОСОБА_7.

Згідно ст. 543 ЦК України позивачка бажає скористатися правом та вимагати повернення боргу в повному обсязі лише від ОСОБА_2, а оскільки вона померла - від її спадкоємця ОСОБА_7

Згідно ст. 1281 Цивільного кодексу України 11 травня 2017 року кредитором до Другої Харківської державної нотаріальної контори направлено претензію до спадкоємців за договором позики.

Коли кредиторові стало відомо про те, хто є спадкоємцем померлої, ОСОБА_1 0.0. через свого представника направила до ОСОБА_7 вимогу про погашення заборгованості за договором позики єдиним платежем, яка отримана ОСОБА_8. 16 листопада 2017 року, однак така вимога виконана не була.

Згідно ст. 1282 Цивільного кодексу України вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Оскільки ОСОБА_7 фактично відмовилась від погашення заборгованості одноразовим платежем, позивачка вважає за необхідне звернення стягнення на майно, яке передане спадкоємцеві у натурі, а саме на житловий будинок № 2 по вул. Праці в м. Харкові.

Представник позивача послалась на судову практику, зокрема, на ухвали Вищого спеціалізованого суду стіни з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16 серпня 2017 року по справі № 523/9043/15-ц, від 9 грудня 2015 року, № 6-20353ск15 з аналогічним предметом спору.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_9 позовні вимоги підтримала, пославшись на викладеної в уточненій позовній заяві обставини. Зазначила, що пеня становить 1 362 403, 38 грн., розраховується за останній рік за 365 днів перед зверненням до суду (2 листопада 2016 року), виходячи з загального розміру основної заборгованості за курсом НБУ станом на 26.12.2016 року, а саме 373 261, 20 грн.

В останнє судове засідання представник позивачки не зявилась, подала заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідачка неодноразово в судове засідання не зявилась, про слухання справи повідомлена належним чином за місцем реєстрації, судова повістка повернута суду з відміткою «за спливом терміну зберігання».

Керуючись ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивачки, суд вважає можливим постановити заочне рішення у справі.

Суд, вислухавши представника позивачки ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та правовідносини сторін.

21 лютого 2012 року між позивачкою ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Позичальниками) було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, реєстровий номер №582.

За умовами п. 1 Договору позики Позикодавцем було надано Позичальникам солідарно грошові кошти сумою 113 600,00 грн., що за згодою сторін складало еквівалент 14 200,00 доларів США. Позичальники зобовязались повернути грошові кошти солідарно у порядку та в строки, передбачені договором: не пізніше 20 березня 2012 року - еквівалент 350 доларів США не пізніше 20 квітня 2012 року - еквівалент 350 доларів США не пізніше 20 травня 2012 року - еквівалент 350 доларів США не пізніше 20 червня 2012 року - еквівалент 350 доларів США не пізніше 20 липня 2012 року - еквівалент 350 доларів США не пізніше 20 серпня 2012 року - еквівалент 350 доларів США не пізніше 20 вересня 2012 року - еквівалент 350 доларів США не пізніше 20 жовтня 2012 року - еквівалент 350 доларів США не пізніше 20 листопада 2012 року - еквівалент 350 доларів США не пізніше 20 грудня 2012 року - еквівалент 350 доларів США не пізніше 20 січня 2013 року - еквівалент 350 доларів США не пізніше 20 лютого 2013 року - еквівалент 10350 доларів США.

Згідно з п.7 Договору позики, за прострочення виконання зобовязань Позичальники повинні сплатити солідарно на користь Позикодавця штраф (пеню) в розмірі 1 % (один) відсоток за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення.

Згідно з пунктом 4 договору позичальники підтвердили, що зазначені в цьому договорі валютні цінності отримали солідарно від позикодавця ще до підписання цього договору.

20 лютого 2012 року між Позивачем (Іпотекодержателем) та ОСОБА_2 (Іпотекодавцем) було укладеного Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 за реєстровим №584.

Позичальники свої обовязки за Договором позики не виконали, жодних платежів на користь позивачки не здійснили.

У вересні 2014 року позивачка звернулася до суду позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, просила суд в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 20 лютого року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок за адресою: м. Харків, вул. Праці, 2, шляхом визнання за нею права власності на зазначене нерухоме майно; припинити право власності ОСОБА_2 на предмет іпотеки и у зв'язку з переходом права власності до неї. ОСОБА_2 подала зустрічний позов, в якому просила визнати недійсним договір позики від 20 лютого 2012 року у частині сторін договору та вважати, що він був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3; визнати недійсним іпотечний договір від 20 лютого 2012 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року (справа № 3491/14-п) та додатковим рішенням від 26 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності та визнання права власності відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4, ОСОБА_7, Управління департаменту праці та соціальної політики ХМР про визнання договору позики частково недійсним, про визнання договору іпотеки недійсним задоволено частково.

Визнано іпотечний договір від 20 лютого 2012 року, укладений між ОСОБА_2, та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, за реєстровим № 585, предметом якого є житловий будинок №2 по вул. Праці в м. Харкові, недійсним.

В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_1 відхилено, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_10 відхилено. Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року залишено без змін.

ОСОБА_2 померла 23 грудня 2016 року, що вбачається з актового запису про смерть №18901 від 26.12.2016.

Як вбачається з листа 2-ї Харківської державної нотаріальної контори №01-16 від 14.07.2017 після ОСОБА_2, померлої 23.12.2016, її дочка ОСОБА_7 подала 15 травня 2017 року заяву про прийняття спадщини, а син померлої - ОСОБА_3 в цей же день подав заяву про відмову від прийняття спадщини.

11 травня 2017 року на адресу Другої Харківської державної нотаріальної контори . представник ОСОБА_11О. направлено претензію до спадкоємців про стягнення заборгованості за договором позики.

ОСОБА_1 через свого представника направила на адресу ОСОБА_7 вимогу про погашення заборгованості за договором позики єдиним платежем, яка отримана ОСОБА_7 16 листопада 2017 року, однак така вимога виконана не була.

Суд, оцінивши надані докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у строк та в порядку, що встановлений договором.

Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних.

Як зазначено у ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Відповідно до вимог ст. 545 ч. 3 ЦК України виконання боржником свого обов'язку підтверджує наявність у боржника боргового документа

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України о бставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній або справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно з положеннями ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Рішенням суду договір позики недійсним не визнаний, отже він є правомірним.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України д о складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1281 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Згідно ст. 1282 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно зі ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачкою не надано доказів виконання зобовязань за договором позики позичальниками або нею, як спадкоємцем, доводи позивача щодо наявності заборгованості в зазначеній сумі не спростовані.

Основна сума заборгованості становить еквівалент 14 200 доларів США, що складає 373 261,20 грн. відповідно до курсу НБУ станом 26.12.2016 р.: 26, 2860 грн. за 1 долар США.

(14 200 доларів США х26, 2860 грн. =373 261,20 грн.)

Пеня за прострочення виконання зобовязання (за один рік 365 день ) складає 1 362 403, 38 грн., виходячи з 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення:

(373 261,20 грн.х365х1%=1 362 403, 38 грн.)

Таким чином, загальна сума заборгованості становить 1 735 664, 58 грн.

(373 261,20 грн. +1 362 403, 38 грн. =1 735 664, 58 грн.)

Виходячи з наведених положень ст. 543 ЦК України, позивачка має право звернутись лише до спадкоємця позичальника ОСОБА_2, а саме до відповідачки, з вказаними вимогами.

Оскільки відповідачкою ОСОБА_7 вимога позивачки кредитора про погашення боргу спадкодавця за договором позики одноразовим платежем не виконана, позовні вимоги позивачки є обґрунтованими.

Вказаний висновок суду узгоджується з постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 645/3265/13-ц (касаційне провадження № 61-5552свп18), від 25 квітня 2018 року.

Так, у вказаній постанові зазначено, що законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов'язки на нового боржника.

Право на захист є складовою будь-якого суб'єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку.

Положення, наведені у абзацу 1 частини другої статті 1282 ЦК України дає підстави для висновку, що у Кодексі визнається право кредитора на вимогу до спадкоємців.

Щодо обрання кредитором способу захисту права Верховний суд у вказаній постанові зазначив таке.

Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв'язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.

Верховний Суд зробив висновок, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов'язку в натурі.

Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов'язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину.

Надаючи правову оцінку належності обраного кредитором способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов'язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту.

Враховуючі викладене, заявлені позовні вимоги про звернення стягнення на спадкове майно, яке передане спадкоємцеві у натурі, а саме на житловий будинок № 2 по вул. Праці в м. Харкові, в рахунок погашення вказаної заборгованості спадкодавця ОСОБА_2, у межах суми боргу, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12-14, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 20.02.2012 р., посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_4, в розмірі 1 735 664, 58 грн. звернути стягнення на спадкове майно, прийняте ОСОБА_7, (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) після ОСОБА_2, яка померла 26 грудня 2016 року, а саме - на будинок № 2 по вул. Праці в м. Харкові, у межах суми боргу на загальну суму 1 735 664, 58 грн. (один мільйон сімсот тридцять пять тисяч шістсот шістдесят чотири грн. 58 копійок) шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, та відповідно до вимог, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

суддя - Л.Л. Шрамко