Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 314/2632/17 Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
№ 22-ц/778/2314/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

розглянувши апеляційну скаргу Керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "АГРОФІРМА "НИВА" про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_3звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що згідно договору купівлі-продажу від 11.05.2011 року вона купила у власність будівлю літ."Г" по АДРЕСА_1 Запорізького району Запорізької області; проте питання про передачу їй у власність земельної ділянки вирішено не було.

Вважає, що вона набула також й право власності на земельну ділянку.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, визнати за собою право власності на земельну ділянку площею 2,000 га, розташовану під будівлею по АДРЕСА_1 Запорізького району Запорізької області.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 липня 2017 року позов задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 2,0000 га, розташовану по АДРЕСА_1, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Не погоджуючись з рішенням суду Керівник Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає про суттєві порушення закону при ухваленні судового рішення, зокрема відсутність спору, порушення правил виключної підсудності, задоволення позову без з'ясування фактичних обставин справи та належності спірної ділянки відповідачеві.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції вважав, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд зазначив, що відносно вимог про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Натомість судом першої інстанції залишилося поза увагою, що жодними доказами на час розгляду справи не встановлено приналежність на праві власності спірної земельної ділянки відповідачеві.

Крім того, судом не з'ясовані питання про те, чи існує між сторонами спір.

Як за положеннями ЦПК, які були чинними на час ухвалення судового рішення, так і за ст. 4 чинного ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 213 ЦПК України 2004 року).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Суд першої інстанції не зазначив в чому полягало порушення прав позивача і які існували перешкоди для оформлення права власності на земельну ділянку за позивачем у разі визнання позову відповідачем, чому унеможливлене оформлення права власності у порядку, встановленому законом.

Одночасно суд порушив правила виключної підсудності, встановленої на час розгляду справи ст.14 ЦПК.

З матеріалів справи та змісту позову вбачається що спірна земельна ділянка знаходиться за адресою Запорізька область, Запорізький район с. Наталівка. Ця обставина була очевидною та не була прихована від уваги суду.

Жодних мотивів, з яких позов заявлено з порушенням правил виключної підсудності ані у позові, ані у судовому рішенні не міститься.

Відповідно до статті 115 ЦПК України 2004 року якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Пунктом 4 частини третьої статті 121 ЦПК України 2004 року передбачено, що заява повертається у випадках, коли справа не підсудна цьому суду.

Згідно з частиною першою статті 109 ЦПК України 2004 року позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (частина перша статті 114 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 181 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, спір про право власності на земельну ділянку має розглядатися за правилами виключної підсудності за місцем знаходження земельної ділянки .

Оскільки спір виник щодо нерухомого майна, яке територіально розташоване у Запорізькому районі Запорізької області, то застосуванню підлягали положення статті 114 ЦПК України 2004 року.

За ст. 378 ЦПК, яка є чинною на час перегляду законності судового рішення, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв'язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Апеляційна скарга заявлена прокурором, який не приймав участь у справі у суді першої інстанції а відтак був позбавлений можливості встановити очевидну помилковість визначення судом підсудності справи.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що немає підстав вважати, що справа розглянута належним судом, у справі відсутні беззаперечні докази належності спірної земельної ділянки і ці обставини підлягали з'ясуванню у суді першої інстанції.

З урахуванням встановлених обставин щодо належності земельної ділянки відповідачеві або іншій особі, мають бути вирішені питання і про склад учасників справи а також з'ясоване питання наявності вабо відсутності спору між сторонами, який надавав би позвачеві право на звернення до суду за його вирішенням.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Керуючись ст. ст. 374, 378, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 липня 2017 року по цій справі скасувати.

Справу направити на розгляд за встановленою законом підсудністю до Запорізького району Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 27.07.2018р.

Головуючий:

Судді: