Справа № 487/8592/15-ц
Провадження № 6/487/150/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2018 року м.Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання Ільченко А.П., розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду подання старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України до виконання зобов'язання за рішенням суду, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2018 року старший державний виконавець Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській обл. ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням, в якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_2, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, до виконання своїх зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням згідно ВП№51534377 з виконання виконавчого листа № 487/8592/15-ц виданий 22.06.2018 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у сумі 553,781 грн. 06 коп., яка складається із: основного боргу за договором позики у сумі 403550 грн. 00 коп.; процентів за користування позикою у сумі 150231 грн. 06 коп., та ВП №51533906 з виконання виконавчого листа №487/8592/15-ц, виданого 22.06.2016 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат з оплати судового збору в сумі 5537 грн. 81 коп. Подання мотивував тим, що 04.07.2016 року винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, копії яких направлено для виконання боржнику рекомендованою кореспонденцією №1805 від 06.07.2016 року та №18129 від 06.07.2016 року. Станом на теперішній час рішення суду боржником не виконано, не зважаючи на те, що державним виконавцем вжито передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання.

У судове засідання старший державний виконавець Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_1 не з'явився, надав до суду заяву про розгляд подання у його відсутність, вимоги подання підтримав та просив про їх задоволення.

Суд, дослідивши подання та додані до нього матеріали, прийшов до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, в Заводському ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області перебуває виконавче провадження №51968525 до складу якого входять: ВП №51534377 з виконання виконавчого листа №487/8592/15-ц виданого Заводським районним судом м. Миколаєва від 22.06.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у сумі 553,781 грн. 06 коп., яка складається із: основного боргу за договором позики у сумі 403550 грн. ; процентів за користування позикою в сумі 150231 грн. 06 коп., та ВП №51533906 з виконання виконавчого листа №487/8592/15-ц виданого Заводським районним судом м.Миколаєва від 22.06.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат з оплати судового збору в сумі 5537 грн. 81 коп.

Постанови про відкриття виконавчого провадження були отримані 06.07.2016 року представником стягувача за довіреністю ОСОБА_4 для направлення ОСОБА_2.

Крім того, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження. 23.06.2017 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 була ознайомлена з матеріалами виконавчого провадження.

З метою проведення виконавчих дій та встановлення майнового стану боржника, а також майна за рахунок якого можливо було б виконати рішення суду, державним виконавцем було вжито наступні заходи:

- винесено постанову від 04.07.2016 року про арешт майна та оголошення заборони його відчуження;

- винесено постанову від 16.08.2016 року про арешт коштів боржника;

- зроблено відповідні запити до БД Автомобіль і НАІС, за даними яких від 23.01.2018 року за боржником транспортні засоби не зареєстровано;

- на відомі адреси боржника (АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; вул.Наваринська, 12-а м.Миколаїв) неодноразово було направлено вимоги про виконання рішення суду та надання доступу до квартир та будинків з метою перевірки майнового стану боржника, які було повернуто з відміткою про не вручення адресату у звязку із закінченням терміну зберігання;

- державним виконавцем 16.09.2016 року, 10.10.2016 року, 21.10.2016 року; 19.03.2018 та 10.04.2018 року було, здійснювались виходи за адресою АДРЕСА_1; 24.10.2016 року за адресою вул.Карпенка, 39 м.Миколаїв; 04.06.2018 року за адресою вул. 3-тя Слобідська, 51 кв.102 м.Миколаїв, однак за вказаними адресою ОСОБА_2 була відсутня, про що свідчать відповідні акти.

Згідно відповіді ДФСУ № від 08.02.2018 року та відповіді ПФУ №1 від 07.02.2018 року відомості про доходи ОСОБА_2 відсутні.

У наданий для самостійного виконання строк, боржник рішення було надано пояснення, та зобовязання виконати рішення суду, про те дії боржника в подальшому свідчать про ухилення від виконання свої зобовязань.

Підтверджуючих документів про сплату суми боргу, чи інших документів, що унеможливлюють виконання рішення суду боржник не надала.

Згідно відповіді Управління ДМС України від 08.02.2018 року, ОСОБА_2, документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕТ №886854. Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 01.03.2018 року, ОСОБА_2 неодноразова перетинала державний кордон України.

14.06.2017 року державним виконавцем Новіковій О.О. рекомендованим листом направлено повідомлення про направлення подання до суду про тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України до виконання зобовязання по рішенню суду.

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Відповідно до ст.3 Конституції України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, що здійснюється нею через систему відповідних державних органів, а також судів.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (далі - Пакт), кожна людина є вільною у виборі місця перебування і вправі покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, або які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення, прав і свобод інших осіб.

За правилами ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування.

Відповідно до ч. 4 ст. 313 ЦК України, фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для виїзду за кордон, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-XII з наступними змінами (далі - Закон).

Положеннями пункту 5 частини 1 статті 6 даного Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

В той же час, відповідно до ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року, яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, також зазначено, що співмірність обмежень у праві виїзду з країни у зв'язку з несплатою боргу виправдано лише остільки, оскільки це сприяє переслідуваної меті забезпечення повернення боргу.

Застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ в Україні як джерела права врегульовано Главою 4 та статтями 17-18 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Відповідно до п.19 ч.3 ст. 19 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з положеннями ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є заходом забезпечення виконання судового рішення, який може бути застосований у разі ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням. В свою чергу ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням - це будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положення ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Докази, надані державним виконавцем на підтвердження ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, в сукупності з дослідженими матеріалами, щодо перетину кордону України ОСОБА_2, а саме: витягу з бази даних інформації щодо перетинання державного кордону України від 01.03.2018 року, представленого Головним центром обробки спеціальної інформації ДПС України, дають суду підстави вважати, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду, а отже подання старшого державного виконавця Кирильченко Д.В., обґрунтоване та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.259,260,441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Подання старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області - задовольнити.

Обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, РНОКПП: НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням (ВП №51534377) з виконання виконавчого листа №487/8592/15-ц виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 22.06.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у сумі 553781,06 грн., яка складається з основного боргу за договором позики у сумі 403550 грн.; процентів за користування позикою в сумі 150231,06 грн., та (ВП №51533906) з виконання виконавчого листа №487/8592/15-ц виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 22.06.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат з оплати судового збору в сумі 5537,81 грн..

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 15 днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: І.О. Притуляк