Єдиний унікальний номер 235/5031/17 Номер провадження 22-ц/775/1187/2018

Номер провадження 22-ц/775/1187/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

судді - доповідача Халаджи О.В.

суддів: Гапонова А.В.,Папоян В.В.,

секретар Ротар Я.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в м. Бахмут цивільну справу №235/5031/17, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 червня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Назаренко Г.В., повне судове рішення складено 15 червня 2018 року)

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно укладеного договору б/н від 24.02.2011р. ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 червня я2018 року в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у звязку із пропуском строку предявлення позову до суду.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач пропустив, передбачений статтею 257 ЦК України, трирічний строк позовної давності.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник банку подав апеляційну скаргу, вважає, що дане рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи. Крім того зазначає, що банк звернувся із позовом у межах загального строку позовної давності, оскільки строк дії картки був до 01/2015 року. Також суд при ухваленні рішення ототожнив поняття договору та платіжної картки. Просив рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір б/н від 24.02.2011р., згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Під договором приєднання частина 1 ст.634 ЦК України розуміє договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, що підтверджується підписанням ним заяви, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, тобто уклали договір приєднання (а.с.6-31, 80, 83-84).

Факт отримання кредитної картки підтверджується фотографією зі службової камери, на якій зображений відповідач із карткою в руках, і ця обставина відповідачем в судовому засіданні належними та допустимими доказами не спростована (а.с.79).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 31 липня 2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором.

В підтвердження суми заборгованості по кредиту позивачем наданий розрахунок заборгованості за договором б/н від 24.02.2011р., укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1, яка станом на 31.07.2017р. становить 36189,94 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 1247,34 грн., заборгованості за процентами 29043,08 грн., в тому числі несплачені проценти на поточну заборгованість 57,71 грн., несплачені проценти на прострочену заборгованість 28985,37 грн., комісія, в т.ч. нарахована комісія 37000 грн., заборгованість по судовим штрафам 2199,52 грн. (а.с.4, 5).

Згідно з розрахунком заборгованості останній платіж ОСОБА_1 зробив 25 липня 2014 року (а.с.4).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач зробив заяву про застосування позовної давності (а.с.65-67).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14 та у постанові ОСОБА_2 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Згідно з пунктом 1.1.7.12 витягу із Умов та правил надання банківських послуг від 06 березня 2010 року, які містяться в матеріалах справи, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, якщо ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, вона автоматично пролонгується на такий же строк.

Таким чином, колегія суддів Апеляційного суду Донецької області погоджується з висновкам суду першої інстнації про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності звернення до суду, про застосування якого заявив відповідач, оскільки останній платіж відповідач здійснив 25 липня 2014 року, а з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося 02 жовтня 2018 року.

Визначаючи суму заборгованості по кредитному договору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд вважає за необхідно зазначити наступне.

Ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи зобовязані скасувати зазначеним у зазначеній статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до п.20 ч.1 Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням КМУ № 1275-р від 02.12.2015р. на виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» місто Покровськ (колишній Красноармійськ) відноситься до вказаного Переліку.

Згідно паспорта громадянина України відповідач з 13.07.2006р. зареєстрований та постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, мікрорайон ЮжнийАДРЕСА_1, отже на нього поширюється дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови стягнення з відповідача нарахування пені та штрафу на основну суму заборгованості за кредитним договором. у звязку з тим, що відповідач зареєстрований та постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановивши фактичні обставини справи, з якими законодавець пов'язує вирішення спору - строк дії картки, порядок погашення кредиту за договором та строк внесення останнього платежу, а також подану відповідачем заяву про застосування позовної давності, суд першої інстанції, правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку з пропуском строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України.

Рішення суду першої інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновки суду першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції, повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суд першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 375, 382, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 червня 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 червня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач: Халаджи О.В.

Судді: Гапонов А.В.

ОСОБА_3