ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1665/18 Справа № 191/965/17 Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитора таким, що прострочив виконання грошового зобовязання,

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ Альфа-Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просив, з урахуванням уточнень, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по відсотках в розмірі 4722,05 доларів США, пеню в розмірі 100130,28 доларів США, судові витрати по справі в розмірі 22329,45 грн. (а.с.1-3,87-91).

29 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ Альфа-Банк, просила визнати позивача таким, що прострочив виконання грошового зобовязання за рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року про стягнення солідарно з неї і поручителя ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2007 року і стягнути з позивача на її користь судові витрати по справі (а.с.163-164).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість по відсотках в розмірі 4722,05 доларів США і пеню в розмірі 5000,00 доларів США. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитора таким, що прострочив виконання грошового зобовязання відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с.186-187).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог банку (а.с.193-194).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що факт перебування сторін у договірних правовідносинах підтверджується кредитним договором від 27 червня 2007 року, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 55250,00 доларів США і зобовязалася на умовах, визначених договором, виплачувати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом та інші суми, зазначені у кредитному договорі (а.с.6-7).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2014 року задоволені позовні вимоги Банку і стягнуто з відповідача заборгованість за кредитом, станом на 18 лютого 2013 року в розмірі 354011,41 грн., проценти за користування кредитом в розмірі 45584,62 грн., пеню в розмірі 360000,00 грн. (а.с.81-83).

З розрахунку заборгованості вбачається, що в порушення умов кредитного договору, відповідач кредит належним чином не сплачує, у звязку з чим, на даний час заборгованість по відсотках складає 4722,05 доларів США, пеня складає в розмірі 100130,28 доларів США.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції, керуючись ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, виходив із того, що умови кредитного договору відповідачем були порушені, рішення суду не виконано, у звязку з чим позивач має право вимагати сплати процентів і пені за час прострочення виконання судового рішення, оскільки наявність такого рішення не припиняє правовідносин сторін кредитного договору. Та відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України зменшив розмір пені до 5000,00 доларів США.

Відмовляючи у задоволені зустрічних позовних вимог, суд виходив із їх недоведеності та необґрунтованості.

Рішення в частині зустрічних позовних вимог не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо первісних позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, за змістом частини другої якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У правовому висновку ОСОБА_3 Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) зазначено, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з шістдесятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

При цьому, ОСОБА_3 Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 та аналогічних висновків, викладених у постановах № 6-1252цс16 від 21 вересня 2016 року, № 6-1047цс16 від 06 липня 2016 року.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано боржником, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Колегія суддів дійшла до висновку, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконане боржником кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Посилання Банку на те, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості про задоволення вимог кредитора не припиняє сторін кредитного договору, до повного виконання відповідачем зобов'язань, не ґрунтуються на вимогах закону. Зазначене відповідає правовому висновку викладеному ОСОБА_3 Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (провадження№ 14-154цс18).

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про задоволення первісних позовних вимог.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, в частині, що оскаржується, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені первісних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З позивача підлягає стягненню на користь відповідача документально підтверджений судовий збір в розмірі 1057,20 грн. (а.с.192).

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2018 року апелянту відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі у сумі 32436,97 грн. У зв'язку з задоволенням апеляційної скарги, з Банку підлягає стягненню судовий збір в розмірі 32436,97 грн. на корить держави.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року, в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

В задоволені позову публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на корить ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1057, 20 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 32436,97 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: