Справа № 137/1808/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" січня 2018 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 21.01.2000 року помер ОСОБА_2. При житті спадкодавець склав заповіт яким заповів усе своє майно ОСОБА_1 Після смерті спадкодавця позивач оформив спадщину на земельну частку (пай) та право на майновий пай, однак отримав відмову видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок розташований за адресою вул. Набережна, 13, с. Балин Літинського району Вінницької області по причині відсутності правовстановлюючих документів. Таким чином виникла ситуація при якій спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування за заповітом через нотаріальну контору. Просить визнати за ним право власності на спадкове нерухоме майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився. Натомість представник позивача - адвокат ОСОБА_3П, (уповноважений представляти інтереси ОСОБА_1 згідно довіреності від 18.06.2015 р. (а.с. 5) надав через канцелярію суду заяву якою просить: справу розглянути у його відсутність; позов підтримує в повному обсязі, та просить його задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Судові витрати просив залишити за ним (а.с. 27).

Представник відповідача Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області, до судового засідання не з'явився, однак до суду надійшли заява, про те, що відповідач позов визнає та просить справу розглянути у відсутність представника сільської ради (а.с. 24).

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 082746, виданим 23.01.2000 р. виконавчим комітетом Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області, ОСОБА_2 помер 21.01.2000 р. (а.с. 6).

Заповітом, котрий посвідчений 17.07.1996 р. секретарем виконавчого комітету Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким усе своє майно, де в б воно не було із чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів ОСОБА_1 (а.с. 7).

З довідки Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 989 від 06.11.2017 р. вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 21.01.2000 р., дійсно являвся власником домогосподарства, яке розташоване за адресою вул. Набережна, 13, с. Балин Літинського району Вінницької області (а.с. 10).

За ОСОБА_2, рахувалась земельна ділянка біля будинку площею 0,6100 га. За адресою вул. Набережна, 13, с. Балин Літинського району Вінницької області. Земельна ділянка передана йому у власність згідно рішення 7 сесії 22 скликання від 11.03.1997 р. для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується довідкою Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 991 від 06.11.2017 р. (а.с. 16).

Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок за адресою вул. Набережна, 13, с. Балин Літинського району Вінницької області, будинок побудовано у 1950 році. З характеристики будинку, господарських будівель та споруд вбачається, що будинковолодіння складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м., допоміжною площею 18,2 кв.м., прибудова літера «а», ганку, сараю літера «Б», погребу «п/Б», сараю «В», гаражу «В1», сарай «Г», сарай «Г1», огорожа № 5, воріт №6, хвіртки № 7, криниці № 8. Самовільні побудови відсутні (а.с. 11-15).

Листом за № 2101/02-14 від 24.11.2017 р. нотаріус Літинської районної державної нотаріальної контори відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю документів необхідних для вчинення нотаріальних дій та повідомила про право на звернення до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів (а.с. 18).

У відповідності до довідки Літинської державної нотаріальної контори, за наявними в Літинській державній нотаріальній конторі даними ОСОБА_1 є єдиним спадкодавцем за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер 21.01.2000 р., і до дня смерті проживав ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17).

Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, серії НВА № 765647 від 13.10.2016 р. засвідчується, що спадкоємцем майна, зазначеного в заповіті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, котрий помер 21.01.2000 р., є ОСОБА_1 (а.с. 8).

Відповідно до п. 3.2 розділу З Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо. Окрім того, позивач ОСОБА_1 не може нотаріально оформити свої спадкові права, а інші спадкоємці, відсутні, тому суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі та визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті ОСОБА_2, та складається з житлового будинку із погосподарськими спорудами, що розташований за адресою: вул. Набережна, 13, с. Балин Літинського району Вінницької області та рахується за ОСОБА_2, який помер 21.01.2000 року та після смерті якого спадщину прийняв спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 (позивач).

Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати, за клопотанням представника позивача (а.с. 27) слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268 ЦК України, т.ст. 2, 141, 209, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., беручи до уваги правову позицію ВССУ від 24.01.2011 р. у справі № 6-2064св10, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, що складається із житлового будинку літера "А" загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м., допоміжною площею 18,2 кв.м., прибудови літера «а», ганку, сараю літера «Б», погребу «п/Б», сараю «В», гаражу «В1», сарай «Г», сарай «Г1», огорожа № 5, воріт №6, хвіртки № 7, криниці № 8, яке розташоване за адресою вул. Набережна, 13, с. Балин Літинського району Вінницької області та рахується за ОСОБА_2, який помер 21.01.2000 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.