Справа № 219/8386/17
Провадження № 2/219/3855/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2017 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Конопленко О.С.
за участю секретаря Троян Л.К.
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття її з реєстрації та виселення,
Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином у відповідності до п. 2 ч. 7 ст. 128 та ч. 5 ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). 21 серпня 2017 року направила на адресу суду засобом поштового зв'язку заяву, в якій зазначила, що у зв'язку зі станом здоров'я просить розглянути позовну заяву за її відсутності, однак за участі її представника за довіреністю - ОСОБА_1
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі на підставах, викладених у позовній заяві та уточненнях до неї, на їх задоволенні наполягав.
Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином судовими повістками, які були направлені відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач є власниками (по 1/2 частині кожний) квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 травня 2013 року серії НОМЕР_1 (а.с. 5, 15), що також підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованою 27 грудня 2017 року за № 109167786 (а.с. 69-70).
З копії довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за № 2604, виданої 18 серпня 2017 року головою квартального комітету № 17 ОСОБА_4, вбачається, що у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровані позивач та відповідач, який згідно зазначеної довідки є сином ОСОБА_2, та фактично не проживає у зазначеній квартирі з 01 червня 2015 року (а.с. 18).
З інформації, наданої першим заступником міського голови Бахмутської міської ради ОСОБА_5 за вих. № 3631 від 13 вересня 2017 року, вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16 травня 2012 року (а.с. 32).
З наданих в судовому засіданні представником позивача актів за №№ 4 від 21 серпня 2017 року, підписи в яких завірені головою комітету мікрорайону «Центральний» ОСОБА_6, вбачається, що ОСОБА_7, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4, та ОСОБА_8, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_5, підтверджують, що відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, однак не проживає за вказаною адресою з 01 червня 2016 року, перебуває на обліку в наркодиспансері (а.с 71).
Вартість комунальних послуг з обслуговування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, сплачувалась позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій: № 0.0.760738621.1 від 10 травня 2017 року (а.с. 6), № 0677-4106-6180-0377 від 08 листопада 2016 року (а.с. 7) та № 0.0.783821413.1 від 13 червня 2017 року (а.с. 8).
Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Зі свідоцтва про право власності на житло від 21 травня 2013 року серії НОМЕР_1, дослідженого судом раніше, вбачається, що позивач та відповідач є власниками в рівних частках (по 1/2 частині кожен) квартири, права користування якою просить позбавити відповідача позивач.
Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч. 2 ст. 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
При цьому, відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України).
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, також закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що чинне законодавство України не передбачає визнання власника таким, що втратив право користування належним йому майном, задоволення позову призведе до звуження непорушного права відповідача на користування своєю власністю на власний розсуд.
За таких обставин позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття її з реєстрації та виселення не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись статтею 41 Конституції України, статями 316-321, 405 Цивільного кодексу України, статтями 2-4, 81, 89, 141, 259, 263, 264-265, 268, 282, 284, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття її з реєстрації та виселення.
Повний текст рішення виготовлено 04 січня 2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя О.С.Конопленко