04.01.2018 року Провадження №2/425/705/17
Справа №425/2984/17
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Гайворонська І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.
Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. У судове засідання 04 січня 2018 року для розгляду справи по суті особи, які беруть участь у справі, не з'явились. Позивач просила справу розглянути без її участі, проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв'язку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 11 грудня 2017 року та 04 січня 2018 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, причини неявки ним не повідомлені, відзив на позовну заяву не поданий, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України занесена до протоколу судового засідання.
Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказувала на те, що на підставі договору дарування від 29 квітня 2002 року, вона є власницею квартири АДРЕСА_1. У цій квартирі має зареєстроване місце проживання її син - ОСОБА_2. Однак ОСОБА_2 з 2015 року не проживає у вказаній квартирі. А реєстрація відповідача у квартирі заважає реалізовувати ОСОБА_1 право користування та розпорядження квартирою у повному обсязі..
На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:
Згідно договору дарування від 29 квітня 2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3027, посвідченого приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Луганської області Білоус З.В., ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подарували, а ОСОБА_1 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9).
Четвертого червня 2002 року, вказана квартира була зареєстрована Державним підприємством «Рубіжанське бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за ОСОБА_1 (а.с.10-11,12).
У квартирі АДРЕСА_1, мають зареєстроване місце проживання як члени сім'ї ОСОБА_1: з 23 жовтня 2003 року - ОСОБА_7; з 27 серпня 2002 року - ОСОБА_2; з 04 квітня 2017 року - ОСОБА_8; з 10 листопада 2017 року - ОСОБА_9 (а.с.7).
Однак, відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання, складеного 13 листопада 2017 року власницею житлового приміщення ОСОБА_1 в присутності сусідів-свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, ОСОБА_2 з 2015 року в квартирі АДРЕСА_1 не проживає (а.с.8).
Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо наявності у відповідача, як члена сім`ї власника, права користування квартирою у зв'язку з його відсутністю понад один рік.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.
Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) прямо встановлюють, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником.
Отже, член сім`ї власника квартири може отримати право користування нею від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у квартирі яким може користуватись член його сім`ї.
Судом встановлено, що відповідач отримав право користування квартирою АДРЕСА_1, саме як член сім`ї власника, оскільки відповідач являється сином позивача (а.с.4-5,7). Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Тож з огляду на те, що відповідач продовжує бути зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1, але позивачем доведена його відсутність у квартирі без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачем відсутні, і законом іншого не встановлено, відповідача, як члена сім`ї позивача, слід визнати таким, що втратив право користування цією квартирою.
А тому позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Отже, керуючись статтями 2,19,23,34,43,49,76-113,128-132,133-142,174-183,217-248,258,259,263-265,268,273,280-289,351-355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1; паспорт серії НОМЕР_1 виданий 18 березня 2000 року Рубіжанським МВ УМВС України в Луганській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Рубіжанського міського суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя - Д.С. Коваленко