УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у видачі судового наказу

9 січня 2018 р. суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., ознайомившись із заявою публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

22.12.2017 до суду надійшла заява публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_3, ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Розглянувши надані суду матеріали, приходжу висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з таких підстав.

05.01.2018 на запит суду з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області надійшла відповідь, згідно з якою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, знята з реєстрації у 2016 р. (померла).

Також, 05.01.2018 на запит суду з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області надійшла відповідь, згідно з якою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто за адресою, яка зазначена у заяві.

Частиною 1, 4 ст. 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність припиняється у момент її смерті.

Відповідно до вимог ст. ст. 46, 47 ЦПК України позов (а відповідно і заява про видачу судового наказу) може бути пред'явлено лише до особи, яка наділена цивільною та цивільно-процесуальною правоздатністю і дієздатністю.

Отже, до померлої особи вимоги про стягнення боргу предявлені бути не можуть.

Станом на день звернення публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до суду із заявою про видачу судового наказу, а саме 22.12.2017, боржник ОСОБА_3 померла.

З настанням смерті ОСОБА_3 її цивільна правоздатність та дієздатність припинились.

Зважаючи на те, що пред'явлення будь-яких вимог до вже померлої особи є неможливим, доходжу висновку, що подана заявником заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства, а тому наявні підстави, передбачені п. 6 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу.

Однак, заявник не позбавлений можливості звернутись до суду в порядку позовного провадження до осіб, які прийняли спадщину після її смерті.

Крім того, відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

За приписами пункту третього частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

15.12.2017 згідно із Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017, набрала законної сили нова редакція ЦПК України.

Заява публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» надійшла до суду, після набрання чинності новою редакцією ЦПК України.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу наведені у статті 163 ЦПК України.

Так, за приписами пункту четвертого частини другої статті 163 ЦПК України у заяві повинні бути зазначені вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

На порушення наведеної норми права, заявник у заяві про видачу судового наказу посилається на ряд норм ЦПК України, які втратили законну силу із набранням чинності Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017, тобто з 15.12.2017.

Крім цього, всупереч вимогам пункту третього частини третьої цієї ж статті, до заяви про видачу судового наказу не додано копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким предявлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, зокрема, договору про надання послуг.

Вищеприведені обставини також перешкоджають розгляду справи в порядку наказного провадження.

Згідно із пунктом першим частини першої статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, оскільки заява подана з порушеннями вимог статті 163 ЦПК України, доходжу висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу на підставі пункту першого частини першої статті 165 ЦПК України, розяснивши заявникові, що відповідно до частини другої статті 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 36 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Крім цього заявникові розяснюється, що відповідно до частини 2 статті 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 164, 165, п. 6 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.В. Шалагінова