Справа № 591/6250/17
Провадження № 2/591/560/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді Кривцової Г.В.
секретаря судового засідання Кальченко М.В.
з участю позивачки ОСОБА_1
представника служби у справах дітей Сумської міської ради Ярмоленка М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 591/6250/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -
01 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги мотивує тим, що 19.01.1995 року сторони зареєстрували шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі народився син ОСОБА_4. 20.01.2016 року за рішенням суду шлюб було розірвано та з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини. Після розірвання шлюбу позивачка з сином і надалі проживали за місцем реєстрації з відповідачем. Однак подальше спільне життя стало нестерпним, відбувались постійні сварки з нецензурною лайкою з боку відповідача, приниження, погрози, в присутності сина, і це неодноразово закінчувалось викликом поліції. Після 11.09.2016 року позивач вимушена була разом з сином виїхали з будинку, та проживає на даний час в квартирі своєї матері. Аліменти відповідач сплачував лише 6 місяців з березня по серпень 2016 року, після цього рішення суду не виконує, на звернення позивачки з проханням сплатити аліменти не реагує. Мається значна заборгованість по сплаті аліментів, відповідач матеріально сина не підтримує. Крім того, відповідач не проводить з сином часу, вихованням сина не займається, не цікавиться його життям, потребами, станом здоров'я, навчанням. Спілкування між батьком та сином відсутнє взагалі. Третій рік підряд відповідач не вітає сина з днем народження. На підставі ст. 164 СК України, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав.
В судових засіданнях позивач позов підтримала в повному обсязі, пояснила, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, і не допомагає дитині матеріально, у нього утворилась значна заборгованість по сплаті аліментів, він не цікавиться сином, не спілкується з ним, а коли вони ще жили разом, відповідач ображав та принижував сина, здійснював моральний тиск.
В судовому засіданні представник служби у справах дітей ОСОБА_2 підтримав позов та надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина (а.с.74-76).
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання жодного разу не з'явився, хоча неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Відзиву на позов чи заперечень проти позову відповідач не надав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, думку представника служби у справах дітей, показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.
Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини.
Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.
Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.
В даній справі судом встановлені наступні обставини.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.6).
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20.01.2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, та стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 900 грн., але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с. 7-8).

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24.02.2016 року рішення суду першої інстанції залишено без мін (а.с.9-10).

З довідки-розрахунку наданої Ковпаківським ВДВС м. Суми 01.11.2017 року, вбачається, що заборгованість по аліментам у боржника ОСОБА_3 станом на 31.10.2017 року становить 18725,81 грн. З наданої довідки також вбачається, що останній раз відповідач сплатив аліменти у серпні 2016 року. З вересня 2016 року і протягом всього 2017 року відповідач взагалі не сплачував аліментів (а.с.12).

З довідки про заробітну плату позивачки вбачається, що вона отримує мінімальну заробітну плату (а.с.13).

З довідки Сумської загальноосвітньої школи № 6 м. Суми від 21.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 навчається у 8-Б класі школи, вихованням дитини займається мати ОСОБА_1 Батько з приводу навчання сина ОСОБА_4 з класним керівником та вчителями не спілкується, не бере участі у вихованні дитини (а.с.11).

Допитана в суді свідок ОСОБА_6, мати позивачки, пояснила, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків весь час, називав сина «той», гроші давав з-під палки. Потім мати відповідача викинула дочку з онуком з хати, а відповідач ні разу не відвідав дитину за останні два роки. Відповідач не приходить, подарунків не дарує, не вітає з днем народження. Дитина в душі держить образу на батька, за те, що батько його бросив та не звертає уваги. Батько не знає, ні в якому класі син навчається, де він і що з ним. Причина такого відношення батька до сина - це мати відповідача. Ніхто ніколи не був проти, що батько спілкувався, він сам ігнорує.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_7, батько позивачки, пояснив, що коли доньку з онуком виставили з хати, то відповідач ні разу не прийшов, не провідав сина, не цікавився ним. Матеріально відповідач не допомагає. Батьківської любові до сина немає. До школи не ходить, і взагалі не цікавиться сином. Йому ніхто не заперечував, щоб він з сином спілкувався. Причина такого відношення батька до сина свідку не зрозуміла. А онук взагалі про батька не розмовляє.

Допитаний в судовому засіданні в присутності педагога та психолога син сторін ОСОБА_4 пояснив, що батько з ним перестав взагалі спілкуватися після розірвання шлюбу між батьками. Батько ображав маму, між ними відбувались сварки, батько бував у ці моменти в стані алкогольного сп'яніння, а іноді був і тверезий. Також батько принижував і його, ображав різними словами. На даний час він з батьком не зустрічається, не спілкується ніяким чином. І не хотів би з ним спілкуватися, оскільки той не проявляє себе як батько. ОСОБА_4 пояснив, що пам'ятає декілька хороших спогадів з ще дитинства, як вони сім'єю їздили до Москви, на море, і все. Пояснив, що останні два роки батько не вітає його з днем народження навіть словесно. Батько не пояснив йому, чому він перестав спілкуватися з ним. У ОСОБА_4 є образи на батька пов'язані з поведінкою батька, коли той ображав і морально принижував дружину та сина. ОСОБА_4 вважає, що батько повинен перший підійти і примиритися, але не вірить в це. Вважає, що батько не буде сам налагоджувати стосунки з ним. Пояснив, що батько матеріально не допомагає ніяким чином. Телефон батька він не знає. Вважає, що якщо батько в подальшому захоче, то можна буде підтримувати відносити, але він не вірить в такі наміри батька. Вважає необхідним позбавити батька батьківських прав.

Як вбачається з висновку служби у справах дітей Сумської міської ради, служба у справах дітей вважає доцільним позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.74-76).

Суд звертає увагу, що вищевказаний висновок служби у справах дітей Сумської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується не лише на доводах матері, а й враховує думку дитини.

Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В даній ситуації суд, уважно вислухавши доводи та аргументи позивачки, та дослідивши докази, керується принципом найкращих інтересів дитини, який визначений у пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно якому в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Цей принцип розкритий у Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) Комітету ООН з прав дитини (про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів), де сформульовані такі підходи:

«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:

по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;

по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46).

Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини.

Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50).

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи:

- Погляди дитини;

- Індивідуальність дитини;

- Збереження сімейного оточення і підтримання відносин;

- Піклування, захист і безпеку дитини;

- Вразливе положення;

- Право дитини на здоров'я;

- Право дитини на освіту.

Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80).

Виходячи з принципу рівності прав та обов'язків матері та батька щодо дитини, суд аналізує та надає оцінку наступним обставинам.

1. Погляди та думка дитини.

Із розмови з дитиною ОСОБА_4 в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_4 не має до батька родинних почуттів, ображений на нього.

2. Піклування про дитину і безпосередня участь батьків у вихованні дитини.

Вихованням та доглядом займається мати дитини.

Будь-яких доказів того, що батько піклується про дитину та приймає особисту участь у вихованні дитини - суду не надано.

3. Утримання дитини.

Матеріальним забезпеченням дитини останні два роки займається мати дитини.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 має значну заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 31.10.2017 року становила 18725,81 грн. (а.с. 12).

4. Індивідуальність та розвиток дитини.

Питаннями розвитку дитини займається мати. З довідки ЗОШ № 6 від 21.09.2017 року вбачається, що батько не бере участі у вихованні сина: не спілкується з вчителями, не цікавиться успіхами дитини в школі (а.с.13).

5. Особиста прихильність дитини.

Суд робить висновок, що син внаслідок постійного перебування з матір'ю та негативної поведінки батька - більш прихильний до матері. Крім того, зі слів сина вбачається, що він ображається на батька за його негідну поведінку в сім'ї, моральне приниження дружини та сина.

6. Вік дитини.

Суд враховує, що син сторін відповідно до його віку (15 років) здатен чітко висловити свою думку та своє відношення щодо обставин, що виникли у їх сім'ї, та щодо ігнорування батьком своєї участі у вихованні та утриманні.

7. Збереження сімейного оточення і підтримання відносин.

Суд вважає, що в даному випадку підтримання відносин з батьком не відбувається по причині нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками. Відповідач ОСОБА_3 має можливість виправити ситуацію та приймати участь у вихованні дитини. Однак відповідач свідомо ігнорує свої обов'язки і не намагається спілкуватися з сином.

В такому випадку суд вважає, що сімейне оточення дитини складає сім'я його матері, а біологічний батько дитини - відповідач ОСОБА_3 не приймає участі у підтриманні сімейних відносин з сином, в такому випадку позбавлення відповідача батьківських прав не вплине на відносини між відповідачем та сином.

На думку суду, поведінка відповідача, який навіть не з'явився до суду, свідчить про незацікавленість його як батька у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов'язків.

Суд вважає, що під час розгляду справи доведено, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_4, а саме: не спілкується з сином, не виявляє бажання його побачити, матеріально не забезпечує, не створює належних умов для проживання та навчання сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток.

Суд враховує, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками по вихованню і утриманню дитини.

Суд вважає, що надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина та про зміну ставлення до виховання дитини - не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки ОСОБА_3 вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, навіть не проявляє наміру і бажання спілкуватися з сином, хоча ніхто йому в цьому не перешкоджає, і він об'єктивно має таку можливість, але свідомо не бачиться з сином.

Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України ОСОБА_3 обов'язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесений нею судовий збір в розмірі 640 грн.

На підставі ст.ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280-282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт НОМЕР_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1, до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 640 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Зарічним районним судом м. Суми за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку проголошення вступної та резолютивної частини - з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем безпосередньо до апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку проголошення вступної та резолютивної частини - з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду буде складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова