Справа № 345/2789/18
Провадження № 22-ц/779/1085/2018
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2 заінтересована особа - ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 16 липня 2018 року під головуванням судді Сухарник І.І. в м. Калуш,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з заявою, а саме просить видати обмежувальний припис стосовно її колишнього чоловіка ОСОБА_3 на строк 6 місяців із заборонами відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заява обґрунтована фактами агресивної поведінки ОСОБА_3 та застосування ним насильства до заявника та її дитини.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 16 липня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 і повернуто її заявниці.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню.

У скарзі зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував норми ст. 3502 ЦПК України та ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вважаючи, що питання застосування заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покладення на нього певних обов'язків не може вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що чинності набув лише Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Закон України «Про внесення змін до Кримінального та кримінально процесуального кодексів набуде чинності з 11.01.2019 року, крім змін до статті 67 КК України, які набули чинності з 12.01.2018 року. Тому, апелянтка вказує, що закон про кримінальну відповідальність за домашнє насильство тільки набуде чинності згодом і не може бути застосований для спірних правовідносин.

ОСОБА_3 не притягнуто до відповідальності та не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення пов'язаного з домашнім насильством. Тому апелянтка вважає, що застосуванню підлягає обмежувальний припис і дане питання слід вирішувати за нормами ЦПК України у порядку окремого провадження.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі та продовження її розгляду.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що пунктом 10 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено випадки, за яких перелік обмежувальних заходів та порядок їх застосування визначаються нормами КК України та КПК України, та вирішив що дане питання не може бути вирішене порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до такого висновку передчасно, без з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з заявою, про видачу обмежувального припису стосовно її колишнього чоловіка ОСОБА_3 на строк 6 місяців із заборонами відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». При цьому вона зіслалася на норми матеріального права та норми цивільного процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису, які набули чинності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Відмовляючи у відкритті даного провадження, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд зазначив, що згідно ч.10 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв'язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов'язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов'язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Суд першої інстанції не врахував того, що Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» набрав чинності з 07.01.2018 року, як і норми глави 13 Цивільно-процесуального кодексу України щодо розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Однак, норми Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобіганню насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 06.12. 2017 р. набудуть чинності з 11.01.2019 року, крім змін до статті 67 КК України, які набули чинності з 12.01.2018 року.

Тому відмова судом першої інстанції у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису є передчасною, як і роз'яснення заявнику про те, що порушене нею питання може бути вирішене в порядку та з підстав, визначених Кримінальним кодексом України та Кримінально-процесуальним кодексом України в рамках кримінального провадження щодо ОСОБА_3

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 16 липня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 серпня 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко

М.Д. Горейко