Справа № 653/1202/18
Провадження № 2/653/851/18
РІШЕННЯ

іменем України

"18" липня 2018 р. Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді - Венглєвської Н.Б.,

при секретарі - Копєйко Д.В.

представника позивача - ОСОБА_1,

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на ? частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності, в якому посилається на те, що 01.01.1987 року почала проживати з ОСОБА_3 однією сім'єю в житловому будинку № АДРЕСА_1. Разом з ними проживав її син від першого шлюбу, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Від спільного проживання у неї з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син, ОСОБА_5, батьком якого записаний ОСОБА_3 За час спільного проживання та за спільні кошти вони викупили у сільськогосподарського підприємства вказане житло і відповідач оформив на нього право власності, що підтверджується довідкою Генічеського ДБТІ № 295 від 10.04.2018 року. Увесь цей час вони проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет і вели спільне господарство.

В судовому засіданні позивачка і її представник підтвердили зазначені у позові обставини, просять суд встановити факт проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Плавське Генічеського району Херсонської області, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.01.1987 року і по 01.12.2017 року.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Інших вимог не заявлено.

Відповідач позов визнав. Не заперечує, що з січня 1987 року проживає з позивачкою однією сім'єю, від якого мають сина ОСОБА_5. Не заперечує, що починаючи з 1987 року вони проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет. В цей період ним було викуплено у сільськогосподарського підприємства житловий будинок за вказаною адресою Не заперечує право позивачки на ? його частину.

Суд вислухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що вони з 01.01.1987 року проживали разом однією сім'єю в житловому будинку № АДРЕСА_1. Від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син, ОСОБА_5, батьком якого записаний ОСОБА_3

Згідно довідки Генічеського ДБТІ відповідач набув право приватної власності на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право приватної власності виданого Плавською сільською радою 20.04.1992 року.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України "Про власність", відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Разом із тим згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України, слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК необхідно встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивачка дійсно з 01.01.1987 року по січень 2017 року проживала з ОСОБА_3 однією сім'єю в житловому будинку № АДРЕСА_1 і в період спільного проживання і ведення спільного господарства внаслідок спільної праці та за їх спільні доходи, як сім'ї, вони придбали вказане житло і увесь цей час користувались ним спільно, оскільки інших письмових домовленостей щодо цього житла між ними не укладалось.

Визнання позову за даних обставин не протирічить закону і не порушує права інших осіб.

Керуючись ст.3 ч.2 СК України, ст. 1264 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Плавське Генічеського району Херсонської області, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.01.1987 року і по 01.12.2017 року.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Б. Венглєвська