АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №756/9442/15-ц
Апеляційне провадження №22-ц/796/215/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Юрчуку С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року,

встановила:

23.07.2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16.07.2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №КЗА0АК00176413.

За умовами вказаного договору ПАТ КБ "ПриватБанк" зобов'язалося надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 41 119,58 доларів США терміном до 15.07.2012 року, а остання зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. В порушення умов кредитного договору та вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

Станом на 17.04.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 64 458,45 доларів США, яка складається з: 21 264,87 доларів США - заборгованості за кредитом; 13 227,22 доларів США - заборгованості за процентами; 942,06 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 29024,30 доларів США - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 укладено договір поруки. Відповідно до умов вказаного договору позивачем було направлено на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором, яка була залишена без задоволення.

Посилаючись на вказані обставини та положення ст. 526, 527, 530 ЦК України позивач просив позов стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 64458,45 доларів США, що за курсом 21,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.04.2015 р. складає 1381989,17 грн., та судові витрати по справі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 64 458,45 доларів США.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Свої доводи обґрунтовує тим, що судом не досліджено та не надано оцінки доводам відповідача щодо неправильного визначення суми заборгованості, яка підлягала стягненню, оскільки позивач приховав платежі, виплачені нею за період з 20.08.2007 р. по 07.06.2011 р.

Зазначила, що згідно з пунктом 2.2.10 кредитного договору, внаслідок не переоформлення договору страхування, у позичальника виник обов'язок достроково погасити заборгованість перед банком у повному обсязі. Строк дії договору страхування становив 12 місяців, з 16.07.2007 по 15.07.2008 р. Тобто строк позовної давності за вимогами банку починається з 16.07.2008 р.

Крім цього, через фінансові складнощі та відсутність доходів вона припинила виконання своїх зобов'язань за кредитним договором з 07.06.2011 року, а тому відлік строку позовної давності починається з 21.07.2011 р., або з 16.07.2012 р. - дати закінчення строку дії договору та повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором. Оскільки позов до суду подано 24.07.2015 р., позовна давність за заявленими позовними вимогами спливла.

Заяву про застосування строку позовної давності, що була подана до суду 27.03.2017 р., залишено судом без уваги.

Обставина укладення з ОСОБА_3 договору поруки не знайшла свого підтвердження, оскільки вказаний договір в матеріалах справи відсутній.

Резолютивна частина рішення містить відомості, що не відповідають нормам матеріального права та суперечать чинному законодавству України.

В судовому засіданні представник відповідачів - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином (а.с. 207).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник не виконала взятих на себе зобов'язань щодо щомісячного погашення кредиту та нарахованих процентів та комісії, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки останній ґрунтується на неповному з'ясуванні обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, без дослідження наявних в матеріалах справи доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №КЗА0АК00176413, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 41 119,60 доларів США строком по 15 липня 2012 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Періодом сплати визначено період з 16 по 20 число кожного місяця. Погашення заборгованості за договором здійснюється щомісячними платежем в розмірі 760,31 доларів США.

Відповідно до п. 7.4 кредитного договору (особливі умови), при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пп.1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Судом встановлено, що 16 липня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким поручитель поручився перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків ( п. 2 договору) (а.с.142).

Відповідно до п. 4 вказаного договору, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Як вбачається з наданих ОСОБА_2 платіжних документів на підтвердження виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, з 2007 р. по 07.06.2011 р. нею були здійснено платежів на загальну суму 27 612,85 доларів США (а.с.118-123).

Судом встановлено, що у липні 2012 року ПАТ "КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на ті підстави, що ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та оплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у зв'язку з чим станом на 08.05.2012 р. виникла заборгованість у сумі 35 458,47 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становило 283 267,08 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2012 року вказаний позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №КЗА0АК00176413 від 16.07.2007 р. в сумі 101274,49 грн. звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль MAZDA, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "ПриватБанк"з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із знаттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто солідарно з ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПрвиатБанк" суму 10 000 грн. та судові витрати по справі. В решті позову відмовлено (а.с. 124).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі не виконала, позивач просив стягнути з останньої заборгованість станом на 17 квітня 2015 року в розмірі 64 458,45 доларів США, яка складається з: 21 264,87 доларів США - заборгованості за кредитом; 13 227,22 доларів США - заборгованості за процентами; 942,06 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; 29 024,30 доларів США - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Вказані вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_6 подано заяву від 27.03.2017 р. про застосування наслідків спливу позовної давності.

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції вказану ухвалу не розглянув та не дав жодної оцінки, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи питання пропуску строку звернення позивача з заявленими вимогами, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами ( ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплати неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні правові поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей визначений строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання зобов'язань за договором (п.5.1 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - по 15.07.2012 року ( п.7.1. кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця з 16 по 20 число кожного місяця у сумі 770,31 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороди ( п. 7.1. кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового виконання частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу ( частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України.

Як зазначалося вище, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частино. третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок ( стаття 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг позовної давності і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом (настанням) строку його виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення права особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами ( щомісячним платежами)у розмірі та в строки визначені договором, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом та винагороду.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року ( справа №6-20цс14).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2012 року, що набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет застави, яким забезпечувалось виконання зобов'язань за кредитним договором від 16.07.2007 р. №КЗА0АК00176413, для дострокового погашення кредитної заборгованості.

Отже, пред'явивши до відповідача вимогу про дострокове повернення всієї суми боргу за рахунок предмету застави, банк змінив строки виконання кредитного договору, тому, звернувшись з позовом про стягнення кредитної заборгованості 23.07.2015 р. (а.с.23), позивач пропустив трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявив відповідач.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах Верховного Суду України від 29 березня 2017 р. №6-1996цс16.

Після зміни строку виконання зобов'язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою підпункту 7.1 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до 15.07.2012 р., а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16.

Відповідно до ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, щодо неправильного визначення суми заборгованості, є необґрунтованими, оскільки пунктом 7.1 кредитного договору визначена загальна сума кредиту, що підлягала поверненню, без урахування процентів та інших платежів.

Підлягають відхиленню також доводи апеляційної скарги та заперечення відповідача ОСОБА_3 в частині недоведеності обставин укладення з ним договору поруки на забезпечення виконання вимог за вищевказаним кредитним договором.

Враховуючи те, що договором поруки чітко визначено його предмет з зазначенням номеру кредитного договору, дати його укладення, суми кредитного договору, строку його повернення, який повністю відповідає змісту кредитного договору, укладеного з ОСОБА_2, помилкове зазначення в тексті договору прізвища іншого боржника не є достатньою підставою для висновку про те, що ОСОБА_3 не є поручителем за зобов'язанням, що є предметом даного спору.

З огляду на те, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2012 року задоволено позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави, є необґрунтованими та підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги щодо обчислення початку перебігу позовної давності з моменту не переоформлення договору страхування - 16.07.2008 р., або з дати не здійснення останнього платежу за кредитним договором - 21.07.2011 р., або з дати закінчення строку дії договору та повернення всієї суми заборгованості.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 12 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: