Ухвала

Іменем України

10 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 496/2388/16-ц

провадження № 61-41460ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В.І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 грудня 2017 року у складі судді Трушиної О. І., та постанову апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2018 року у складі суддів: Кононенко Н. А., Гірняк Л. А., Сегеди С. М., у справі за позовом ОСОБА_4 до Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, треті особи: комунальне підприємство «Міськзелентрест», департамент комунальної власності Одеської міської ради, про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, треті особи: комунальне підприємство «Міськзелентрест», департамент комунальної власності Одеської міської ради, про визнання права власності за набувальною давністю, у якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю, загальною площею 310,3 кв. м, основною площею 249,1 кв. м, допоміжною площею 61,2 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 листопада 1999 року ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа-підприємець. З цього ж часу здійснює підприємницьку діяльність, а саме: торгівлю продовольчими товарами в нежитловій будівлі, площею 316,5 кв. м, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 Нежитлову будівлю вона використовує відкрито, так як вважає, що будівля є безхазяйним майном. Вказана будівля знаходилася в поганому стані - протікав дах, електропостачання та водопровід були пошкоджені, внутрішнє облаштування приміщення потребувало ремонту. З урахуванням стану будівлі, нею були проведені відновлювальні роботи та упродовж всього строку користування вона проводить щорічні ремонтні роботи. Спочатку будівля не мала адреси. 20 жовтня 2005 року Мирненська сільська рада Біляївського району Одеської області прийняла рішення № 309-IV, яким присвоїла нежитловій будівлі (магазин «Продтовари» ОСОБА_4.) адресу - АДРЕСА_2. В 2015 році ОСОБА_4 довідалась, що власника даної нежитлової будівлі немає. Відповідно до довідки Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 423 від 30 жовтня 2015 року нежитлова будівля загальною площею 316,5 кв. м, розташована на АДРЕСА_1, в Мирненській сільській раді Біляївського району Одеської області не зареєстрована.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2018 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову.

Рішення судів мотивовані тим, що спірна нерухомість належить на праві власності територіальній громаді м. Одеси, позивач користується цим майном на підставі договору оренди з КП «Міськзелентрест», а відповідно на це майно не можуть поширюватись правила статті 344 ЦК України. Рішенням господарського суду Одеської області по справі № 916/242/16 від 25 травня 2016 року позовні вимоги КП «Міськзелентрест» про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 заборгованості з орендної плати за договором оренди № 2/10/1 від 23 березня 2004 року та виселення з орендованого приміщення задоволено та стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь КП «Міськзелентрест» заборгованість у сумі 13 617,37 грн. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2016 року рішення господарського суду Одеської області від 25 травня 2016 року у справі № 916/242/16 змінено та доповнено резолютивну частину рішення наступного змісту: «п. 3 виселити фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 з приміщення загальною площею 316,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3 на користь КП «Міськзелентрест». Не підтверджена та обставина, що предметом спору є інше приміщення, ніж те, що вказане в рішенні господарського суду Одеської області.

26 липня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2018 року, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 були проведені відновлювальні роботи нежитлової будівлі. Упродовж всього строку користування позивач проводить щорічні ремонтні роботи та витратила багато коштів на відновлення будівлі та приведення її в належний стан. ОСОБА_4 добросовісно користувалася спірною будівлею і тому має право на отримання її у власність як добросовісний користувач. Нежитлову будівлю для розміщення продуктового магазину ОСОБА_4 використовує відкрито, так як вважає, що будівля є безхазяйною. Окрім цього, суди посилаються на рішення господарського суду Одеської області від 25 травня 2016 року по справі № 916/242/16 та постанову Одеського апеляційного господарського суду Одеської області від 24 жовтня 2016 року про стягнення заборгованості та виселення ОСОБА_4 з приміщення загальною площею 316,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3. Однак, це зовсім інша будівля, з різними технічними характеристиками та іншою адресою, яка не має відношення до справи та предмету позову.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою; володілець суб'єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно.

У постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 3-87гс15 зроблено висновок, що норми статті 334 ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Встановивши, що позивач користується нежитловою будівлею на підставі договору оренди, існують судові рішення, які набрали законної сили, щодо виселення фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 із спірної нежитлової будівлі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав, передбачених статтею 344 ЦК України для набуття права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанцій норм права (статті 344 ЦК України) є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Мирненської сільської ради Біляївського району Одеської області, треті особи: комунальне підприємство «Міськзелентрест», департамент комунальної власності Одеської міської ради, про визнання права власності за набувальною давністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель