Постанова

іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 722/1929/15-ц

провадження № 61-6736 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного

цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 9 лютого 2016 року у складі судді Ратушенка О. М. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 30 березня 2016 року у складі колегії суддів: Перепелюк Л. М., Кулянда М. І., Одинака О. О.,

ВСТАНОВИВ :

8 грудня 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ СК «Арсенал Страхування») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку регресу.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що 5 січня 2013 року між ПрАТ СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_1 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/0025157, згідно з яким страхувальник взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) за участю транспортного засобу - автомобіля марки «MERCEDES-Benz 410», реєстраційний номер НОМЕР_1. 13 квітня 2013 року на дорозі Вербовець - Новодністровськ - Білоусівка, 22 км + 957 м з вини ОСОБА_1, який керував вищевказаним автомобілем, сталася ДТП, в результаті якої власнику автомобіля марки «MERCEDES», реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2 завдано матеріальну шкоду в розмірі 87 768 грн. ПрАТ СК «Арсенал Страхування» на підставі поданої 24 березня 2013 року ОСОБА_2 заяви виплатило потерпілому страхове відшкодування в сумі 49 тис. грн. Враховуючи, що його вимога про добровільне відшкодування понесених витрат відповідачем залишена без задоволення, просив стягнути в порядку регресу з ОСОБА_1 49 тис. грн боргу та понесені судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що 13 квітня 2013 року, одразу після настання ДТП, він зателефонував на гарячу лінію ПрАТ СК «Арсенал Страхування» та повідомляв про настання страхового випадку. Наступного дня він звернувся до представника страхової компанії ОСОБА_3 з відповідною письмовою заявою про ДТП. В подальшому ОСОБА_3 допомагав йому збирати всі необхідні документи для оформлення страхового відшкодування. Оскільки відділення ПрАТ СК «Арсенал Страхування» знаходиться у місті Чернівці, на значній відстані від місця його проживання, представником було надіслано весь пакет документів на адресу страхової компанії засобами поштового зв'язку.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 9 лютого 2016 року у задоволенні позову ПрАТ СК «Арсенал Страхування» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не було надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 не звертався з письмовою заявою про настання страхового випадку до страхової компанії, які б спростовували доводи відповідача та показання свідка. Встановлений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП, має на меті надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Сам по собі факт неповідомлення ОСОБА_1 страховику про настання страхового випадку не може бути підставою для задоволення позову про відшкодування збитків у порядку регресу.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 30 березня 2016 року апеляційну скаргу ПрАТ СК «Арсенал Страхування» відхилено, а рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 9 лютого 2016 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду та зазначив, що дії відповідача не призвели до необґрунтованих виплат позивача, який мав можливість і перевірив обставини ДТП власними силами та добровільно відшкодував потерпілому ОСОБА_2 І заподіяну шкоду.

22 квітня 2016 року ПрАТ СК «Арсенал Страхування» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просило скасувати рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 9 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 30 березня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на відповідача покладається обов'язок повідомити страховика про настання ДТП письмово, а не в телефонному режимі. Допитаний у суді свідок ОСОБА_3 не був і не є співробітником компанії. Висновки судів про те, що даний вид правовідносин регулюється не спеціальними нормами щодо страхування цивільно-правової відповідальності, а загальними положеннями про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, є неправильними.

27 квітня 2015 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито провадження у вказаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

7 лютого 2018 року справу № 722/1929/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відповідач не подав відзив на касаційну скаргу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 13 квітня 2013 року близько 22 години ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «MERCEDES-Benz 410», реєстраційний номер НОМЕР_1, на автодорозі Вербовець - Новодністровськ - Білоусівка, 22 км + 957 м при об'їзді перешкоди не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем марки «MERCEDES», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою судді Сокирянського районного суду Чернівецької області від 26 квітня 2013 року ОСОБА_1притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

У полісі № АІ/3045209 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданим ПрАТ СК «Арсенал страхування», що був чинним з 15 січня 2013 року по 14 січня 2014 року, забезпеченим транспортним засобом зазначено автомобіль марки «MERCEDES-Benz 410», реєстраційний номер НОМЕР_1, а сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну встановлена в розмірі 50 тис. грн.

24 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ СК «Арсенал Страхування» із заявою про виплату йому страхового відшкодування.

Висновком спеціаліста № 42-600 від 4 червня 2013 року визначений матеріальний збиток, заподіяний власнику пошкодженого автомобіля марки «MERCEDES», реєстраційний номер НОМЕР_2, у розмірі 87 768 грн.

Позивач сплатив потерпілому страхове відшкодування в сумі 49 тис. грн, що підтверджується платіжним дорученням № 241 від 11 листопада 2013 року.

У письмових поясненнях ПрАТ СК «Арсенал Страхування» від 9 лютого 2016 року зазначено, що ОСОБА_1 13 квітня 2013 року звертався на гарячу лінію страхової компанії з телефонним повідомленням про настання страхового випадку.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтями 3, 22, 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальника. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені обов'язки учасників ДТП (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).

Відповідно до підпункту «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону (водій зобов'язаний вжити заходів для запобігання або зменшення шкоди).

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов'язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16.

Необґрунтована виплата страхового відшкодування має місце у разі, коли страховика не було повідомлено про страховий випадок жодним з учасників ДТП, що призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

У даному випадку ПрАТ СК «Арсенал Страхування» було письмово повідомлено потерпілою особою про настання страхового випадку, у повідомленні вказано дату, місце його настання, винну особу, номер полісу забезпеченого транспортного засобу.

Таким чином, страховик мав можливість переконатися, що подія є страховим випадком.

Крім того, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, страховик його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому висновки судів попередніх інстанцій про те, що сам по собі факт неповідомлення винним у ДТП водієм страховика про настання страхового випадку не є підставою для пред'явлення регресного позову до водія забезпеченого транспортного засобу, ґрунтуються на правильному застосуванні статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та додержанні вимог процесуального права.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами норм матеріального права ґрунтуються на помилковому тлумаченні ПрАТ СК «Арсенал Страхування» вищенаведених норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» залишити без задоволення.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 9 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний
О. В. Ступак