Справа №473/995/18 17.05.2018
Провадження №22-ц/784/795/18
Провадження № 22-ц/784/795/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 травня 2018 року м. Миколаїв

справа № 473/995/18

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Базовкіної Т.М. Кушнірової Т.Б.,

із секретарем судового засідання Яценко Л.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену 02 квітня 2018 року під головуванням судді Висоцької Г.А. у приміщенні цього суду,

В С Т А Н О В И Л А:

30 березня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Позивач зазначала, що 18 грудня 2014 року між нею та відповідачем було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого вона передала у власність ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 2046000 грн. ( на час укладення еквівалент 124000 доларів США), а ОСОБА_4 зобовязався повернути ці кошти частинами щомісяця 18 числа, починаючи з 18 січня 2015 року до 18 листопада 2015 року суми, еквівалентні 2000 доларів США ( всього 22000 доларів США) та 18 грудня 2015 року залишок суми еквівалент 102000 доларів США. В підтвердження наявності зобовязання, окрім письмового договору, відповідачем додатково було написано письмову розписку. У звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, виникла заборгованість станом на 29 березня 2018 року у розмірі 10 061 778 грн. 60 коп., яка складається з: боргу в розмірі 3 292 200 грн., 30% відсотків річних за час прострочення у розмірі 2 339 946 грн., пені у розмірі 3604959 грн. та процентів за час користування грошовими коштами у розмірі 3 292 200 грн.

Посилаючись на викладене, просила стягнути з ОСОБА_4 вищезазначену суму боргу.

Крім того, позивачем було подано заяву про забезпечення позову, який вона обґрунтовувала значною ціною позову, невиконанням відповідачем своїх грошових зобовязань тривалий час та можливістю переоформлення відповідачем свого нерухомого майна на інших осіб шляхом відчуження, що в подальшому, на її думку, ускладнить виконання рішення суду.

Просила накласти арешт та заборонити відчуження певного переліку нерухомого майна, яке відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстроване за ОСОБА_4, як на праві приватної, так і на праві спільної сумісної власності.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2018 року було відкрито провадження за позовом ОСОБА_3, а також задоволено частково заяву про забезпечення позову. Заборонено відчуження нерухомого майна, а саме:

- будівля, склад, об'єкт житлової нерухомості, загальною площею 60,4 кв.м. за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Центральна. 6/87. вартістю (на час придбання) 39966грн.;

- нежитлове приміщення, магазин з підвалом № 6/3.4.5.11.262. загальною площею 202, 5 кв.м за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Центральна (Синякова), будинок 6. вартістю (на час придбання) 75395 грн.;

- нежитлове приміщення, нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 43,6 кв.м. за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул.Центральна (Синякова), будинок 6/252. вартістю (на час придбання) 2488 грн.

- комплекс будівель за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Київська (стара назва Жовтневої революції), будинок 190/12-15. вартістю (на час придбання) 918186 грн.;

- нежитлова будівля, магазин з підвалом, загальна площа 275,8 кв.м. за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул.Центральна (Синякова), будинок 6/96. вартістю (на час придбання) 1240245 грн.;

- складське приміщення, загальна площа 28,8 кв.м. за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул.Центральна (Синякова), будинок 6/252. вартістю (на час придбання) 28328 грн.;

- нежитлове приміщення, загальна площа 145,4 кв.м. за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Одеська (Кірова), будинок 5/1. вартістю (на час придбання) 21846 грн.;

- квартира загальною площею 47,7 кв. м. за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Петрова генерала, будинок 52. кв.22. вартістю (на час придбання) 9800 грн.

- 1/2 частка квартири за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Шмідта Лейтенанта, будинок 3. кв. 16.

- нежитлове приміщення №1а загальною площею 92,30 кв.м. за адресою: м. Київ, вулиця Щусєва. будинок 12а. вартістю нерухомого майна 156311, 00 грн.

- квартира, що належить йому на праві спільної сумісної власності з іншими особами загальною площею 69,3 кв.м. за адресою: Миколаївська область, м.Вознесенськ. вул. Центральна садиба, будинок 18. кв. 10. вартістю (на час придбання) 23280 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне зясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу в частині заборони відчуження майна, зареєстрованого за ним.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як роз'яснено в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що між сторонами дійсно виник спір щодо виконання відповідачем взятих на себе зобовязань про повернення боргу.

За такого, враховуючи розмір спірної суми боргу, суд вірно вважав, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому обґрунтовано вжив заходи забезпечення позову, заборонивши відчуження належного відповідачу на праві власності нерухомого майна.

Встановлений судом вид забезпечення позову відповідає приписам ст. 150 ЦПК України та не перешкоджає користуванню вищевказаним майном.

Законодавством збалансовані права як особи, яка ініціює питання про застосування заходів забезпечення позову, так і особи, щодо якої такі заходи застосовані. Так, статтею 154 ЦПК України передбачений порядок встановлення судом зустрічного забезпечення з метою забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, а статтею 159 ЦПК України передбачений порядок відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову у встановлених законом випадках.

Той факт, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом не було застосовано зустрічне забезпечення не є підставою для неприйняття заходів щодо забезпечення позову.

У матеріалах справи відсутні відомості, за наявності яких за приписами ч. 3 ст. 154 ЦПК України суд зобовязаний застосувати зустрічне забезпечення.

Посилання апелянта на необґрунтованість позову також не може бути підставою для неприйняття судом заходів щодо його забезпечення.

Доводи апеляційної скарги про те, що заходи забезпечення позову були застосовані судом без прийняття такого позову до розгляду, є безпідставними та спростовуються змістом ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2018 року, якою, зокрема, даний позов було прийнято, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. За такого, не зазначення в ухвалі, що позовна заява була прийнята судом саме для розгляду не свідчить про те, що такі дії судом не були виконані.

Зазначені апелянтом недоліки змісту заяви про забезпечення позову не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що вартість майна, яке судом в порядку забезпечення позову заборонено відчужувати, не є співмірною із розміром заявлених ОСОБА_3 позовним вимогам є необґрунтованими, оскільки суд виходив з вартості майна, зазначеного у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проте, апелянтом на надано доказів іншої вартості цього майна.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом позов був забезпечений шляхом заборони відчуження майна, тоді як державним реєстратором зареєстровано інший спосіб обтяження цього майна, неможна прийняти до уваги, оскільки апеляційним судом при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали переглядається законність і обґрунтованість судового рішення, а не дій державного реєстратора.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги про те, що не все нерухоме майно, яке оскаржуваною ухвалою заборонено відчужувати, належить відповідачу, є обґрунтованими.

Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири за адресою: м. Одеса, вул. Петрова генерала, будинок 52. кв.22., 1/2 частки квартири за адресою: м. Одеса, вул. Шмідта Лейтенанта, будинок 3. кв. 16., та нежитлового приміщення №1а за адресою: м. Київ, вулиця Щусєва. будинок 12а, зазначений ОСОБА_4, проте, його ідентифікаційний податковий номер (ІПН) не збігається з ІПН відповідача.

За такого, зазначене майно підлягає виключенню з переліку майна, яке оскаржуваною ухвалою суду заборонено відчужувати.

Щодо іншого майна, то згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, воно належить відповідачу.

Проте, квартира за адресою: Миколаївська область, м.Вознесенськ. вул. Центральна садиба, будинок 18. кв. 10, належить відповідачу на праві спільної сумісної власності з іншими особами, а тому, на думку колегії суду, заборона відчуження цього майна порушує права інших співвласників квартири.

Оскільки вказане нерухоме майно перебуває у спільній сумісній, а не частковій власності, то частка відповідача у цьому майні не визначена, в звязку з чим встановлення заборони відчуження на частку ОСОБА_4 в даній квартирі неможливе.

Таким чином, вищезазначена квартира також підлягає виключенню з переліку майна, яке оскаржуваною ухвалою суду заборонено відчужувати.

Виходячи з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо вартості майна на час придбання, загальна вартість майна, яке заборонено відчужувати в порядку забезпечення позову становить 2326454грн.

Оскільки апелянтом не було надано відомостей щодо іншої вартості цього майна, то відсутні підстави вважати таке забезпечення позову неспівмірним із розміром заявлених ОСОБА_3 позовним вимогам, що не перешкоджає у разі доведення ОСОБА_4 більшої вартості майна звернутися до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову в порядку ст. 158 ЦПК України.

З огляду на викладене, на підставі ст. 376 ЦПК України ухвала Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2018 року в частині забезпечення позову підлягає зміні.

Відповідно до ч. 1 ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Отже, вирішення питання про стягнення таких витрат за результатами розгляду даної апеляційної скарги, про що просить апелянт, є передчасним.

Згідно ч.10 ст. 262 ЦПК України суд, суд вищої інстанції може також постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

Між тим, оцінивши характер допущених судом порушень, що стали підставою для зміни оскаржуваної ухвали, та проаналізувавши доводи, на які посилається апелянт, колегія суддів не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали стосовно судді Висоцької Г.А.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2018 року в частині забезпечення позову змінити.

Заборонити відчужування наступного майна:

- будівля, склад, об'єкт житлової нерухомості, загальною площею 60,4 кв.м. за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Центральна. 6/87. вартістю (на час придбання) 39966грн.;

- нежитлове приміщення, магазин з підвалом № 6/3.4.5.11.262. загальною площею 202, 5 кв.м за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Центральна (Синякова), будинок 6. вартістю (на час придбання) 75395 грн.;

- нежитлове приміщення, нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 43,6 кв.м. за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул.Центральна (Синякова), будинок 6/252. вартістю (на час придбання) 2488 грн.

- комплекс будівель за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Київська (стара назва Жовтневої революції), будинок 190/12-15. вартістю (на час придбання) 918186 грн.;

- нежитлова будівля, магазин з підвалом, загальна площа 275,8 кв.м. за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул.Центральна (Синякова), будинок 6/96. вартістю (на час придбання) 1240245 грн.;

- складське приміщення, загальна площа 28,8 кв.м. за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул.Центральна (Синякова), будинок 6/252. вартістю (на час придбання) 28328 грн.;

- нежитлове приміщення, загальна площа 145,4 кв.м. за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Одеська (Кірова), будинок 5/1. вартістю (на час придбання) 21846 грн.

У винесенні окремої ухвали стосовно судді Висоцької Г.А. відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Т.М. Базовкіна

ОСОБА_5

Повний текст постанови складено 21 травня 2018 року