ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
провадження №2/201/692/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 січня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.

при секретарі Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 19 червня 2014 року близько 19 год. 00 хв. в м. Дніпропетровську по пр. Гагаріна, в районі електроопори №820 з вини ОСОБА_1, який керував автомобілем НОМЕР_1, була скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Хюндай Акцент» держномер НОМЕР_2, що знаходився попереду під керуванням ОСОБА_2, відповідальність якого була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) на підставі полісу обов'язкового страхування №АІ-0085462, терміном дії з 16.04.2014 по 15.04.2015. В той же час, на дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 застрахована не була. Винність ОСОБА_1 встановлена постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2014 р. у справі №199/5200/14-п, якою його визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Розмір завданих збитків, згідно висновку експерта №Д28/07/14 від 22.07.2014, становить 17921,65 грн., які винуватцем ДТП не відшкодовані, тому 05.09.2014 ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування, по якій було прийнято рішення про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та виплачено останньому грошові кошти в розмірі 11178,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1/23815 від 20.10.2014. Крім того, МТСБУ було сплачено ТОВ «ЕКСАС» за послуги аварійного комісара за огляд авто та збір документів у розмірі 776,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7351 від 23.09.2014. Позивач звертався до відповідача про компенсацію витрат, але відповіді на нього не отримав.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 1191 ЦК України, моторно (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з даним позовом та просить стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ кошти в розмірі понесених витрат в сумі 11955,28 грн., що складаються з відшкодування збитків ОСОБА_2 у розмірі 11178,88 грн. та витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 776,40 грн. Крім того, просять стягнути витрати на сплату судового збору в розмірі 1 600,00 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила суд їх задовольнити (а.с.5).

Відповідач в судові засідання, які були призначені до розгляду на 24.10.2017 року та 16.11.2017 не з'явився, про дату та час слухання справи кожного разу повідомлявся належним чином, ніяких заяв та клопотань до суду не надіслав.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Зі згоди позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При цьому судом враховується, що п.10 ч.2 ст.2 ЦПК України, як один з принципів цивільного судочинства визначено розумність строків розгляду справи судом.

Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об'єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності відповідача не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України та з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду значний час, її розгляд неодноразово відкладався у зв'язку з неявкою у судове засідання відповідача по справі, взявши до увагу заяву позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони відповідача по справі та вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Судом встановлено, що 19 червня 2014 року близько 19 год. 00 хв. в м. Дніпропетровську по пр. Гагаріна, в районі електроопори №820 з вини ОСОБА_1, який керував автомобілем НОМЕР_1, була скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Хюндай Акцент» держномер НОМЕР_2, що знаходився попереду під керуванням ОСОБА_2 (а.с.12), відповідальність якого була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) на підставі полісу обов'язкового страхування №АІ-0085462, терміном дії з 16.04.2014 по 15.04.2015 (а.с.13). В той же час, на дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 застрахована не була. Винність ОСОБА_1 встановлена постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2014 р. у справі №199/5200/14-п, якою його визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.16). Розмір завданих збитків, згідно висновку експерта №Д28/07/14 від 22.07.2014, становить 17921,65 грн. (17-29), які винуватцем ДТП не відшкодовані, тому 05.09.2014 ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування (а.с.30), по якій було прийнято рішення про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (а.с.31) та виплачено останньому грошові кошти в розмірі 11178,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1/23815 від 20.10.2014 (а.с.32). Крім того, МТСБУ було сплачено ТОВ «ЕКСАС» за послуги аварійного комісара за огляд авто та збір документів у розмірі 776,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7351 від 23.09.2014 (а.с.33). Позивач звертався до відповідача про компенсацію витрат, але відповіді на нього не отримав (а.с.34). На дату скоєння даної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, доказів, які б спростовували це, суду не надано. В той же час, ОСОБА_2 04.07.2014 повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.10). Характер пошкоджень транспортного засобу описаний в довідці Управління МВС України у Дніпропетровській області (а.с.11).

Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо врегульовані наступним чином.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду.

Слід зауважити, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, це судове рішення є обов'язковим для суду в частині з'ясування питань чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи даний позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що подія яка сталася 29.11.2014 року є страховим випадком.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування", страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Згідно ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Вина відповідача у вчиненні ДТП встановлена постановою суду.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Так, відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 38.2.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", визначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (п. 41.1.ст. 41 вищезазначеного Закону).

Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Враховуючи викладене та сукупність доказів у справі, суд дійшов висновку про те, що вина відповідача у ДТП встановлена, позивачем здійснене страхове відшкодування потерпілому, у зв'язку з чим у позивача виникло право регресної вимоги про стягнення з відповідача виплаченої суми страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1 600 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 15, 16, 1166, 1187, 1188, 1191, 1192 ЦК України, ст.ст. 3, 6, 22, 29, 38, 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 8, 27 Закону України "Про страхування", ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 12, 13, 76-81, 82, 89, 133, 137, 141, 263- 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає: АДРЕСА_1, на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, (р/р 871 в ПАТ Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313) місцезнаходження: 02154, м.Київ, Русанівський бульвар, 8, грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 12778,88 грн. (дванадцять тисяч сімсот сімдесят вісім гривень, 88 коп.), що складаються з:

- 11178,88 грн. - відшкодування МТСБУ збитків, завданих ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_4 внаслідок пошкодження його автомобіля в ДТП 19.06.2014;

- 776,40 грн. - витрати МТСБУ на послуги аварійного комісара;

- 1600 грн. - витрати МТСБУ на сплату судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п'ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: С.С. Федоріщев