Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 760/8598/15-ц

провадження № 61-6776зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів за заявою Міністерства оборони України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України про стягнення коштів. Позов мотивовано тим, що постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року відповідача зобов'язано перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вказана одноразова грошова допомога була виплачена йому із затримкою лише 30 грудня 2014 року. Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь відповідно до вимог статті 625 ЦК України інфляційні втрати у сумі 14 880 грн 40 коп. та 3 % річних від простроченої суми з 01 жовтня 2014 року по 29 грудня 2014 року у розмірі 1 472 грн 37 коп.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2014 року по 29 грудня 2014 року інфляційні втрати у розмірі 14 880 грн 40 коп., 3 % річних у розмірі 1 472 грн 37 коп., всього стягнуто 16 352 грн 77 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2016 року касаційну скаргу Міністерства оборони України відхилено, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року залишено без змін.

У поданій у серпні 2016 року до Верховного Суду України заяві Міністерство оборони України просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції, ухвалу апеляційного суду, рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на невідповідність зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування в подібних правовідносинах статті 625 ЦК України.

В обґрунтування заяви Міністерство оборони України надало постанову Верховного Суду України від 20 січня 2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що заява задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України (у редакції до 15 грудня 2017 року) заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Судами встановлено, що постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року, позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень задоволено.

Визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 24-місячного грошового забезпечення.

Зобов'язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, у розмірі 24-місячного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності.

Встановлено, що відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07 травня 2015 року № 91 ОСОБА_1 30 грудня 2014 року на виконання вказаної постанови було перераховано на його пенсійний рахунок 199 043 грн 12 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції, із висновками якого погодився суд апеляційної інстанції та суд касаційної інстанції, виходив із того, що, оскільки рішенням суду з відповідача було стягнуто грошові кошти, то таке зобов'язання, яке виникло на підставі рішення суду, є грошовим. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року, наданій для порівняння, міститься висновок про те, що спір виник у зв'язку з тривалим невиконанням рішення суду про зобов'язання Міністерства оборони України перерахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватись норми, які передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, зокрема стаття 625 ЦК України.

Отже, існує невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, що оскаржується, викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування в подібних правовідносинах статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов'язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов'язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Такого по суті висновку і дійшов суд касаційної інстанції під час касаційного розгляду справи, яка переглядається.

За таких обставин судом касаційної інстанції ухвалено законне судове рішення.

Відповідно до статті 360-5ЦПК України Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно.

Керуючись пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви Міністерства оборони України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2016 року відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик