Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.06.2018 Справа №607/7708/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.

за участю секретаря Зубко О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», за участю третіх осіб приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»(надалі-ПАТ КБ «Приватбанк»), треті особи-приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Тернопільський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про визнання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 08.11.2016 року за реєстром №9915 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007 року у сумі 2712432,22 грн., з яких: заборгованість за кредитом-19039,93 доларів США; заборгованість за відсотками-20576,41 доларів США; комісія-3890 доларів США; пеня- 57412,80 доларів США ; штраф-5045,96 доларів США, що становить 105965, 10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.10.2016 року становить 2710732, 22 грн., а з врахуванням витрат пов»язаних вчиненням виконавчого напису становить 2712432,22 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.12.2007 року між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є відповідач було укладено кредитний договір №TEAWGK за умовами якого банк надав йому кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в розмірі 24900 доларів США на придбання нерухомості у розмірі 20000доларів США, а також у розмірі 4900 доларів США на сплату страхових платежів строком до 25.12.2027 року. З метою забезпечення виконання вказаного договору 25.12.2007 року сторони уклали іпотечний договір, згідно з умовами якого в іпотеку був наданий житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 54,00 кв.м. та житловою площею 33,20 кв.м., що знаходиться за адресою с.Малий Ходачків, вул.Хмельницького, 9 Тернопільського району, Тернопільської області. У зв»язку із невиконання позивачем договірних зобов»язань відповідач в лютому 2009 року звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.03.2009 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено та звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 151252, 69 грн. на предмет іпотеки, шляхом продажу його ЗАТ КБ «Приватбанк»з укладанням від імені позивача договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням ОСОБА_3 з державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. На виконання зазначеного рішення позивач виселився з належного йому житлового будинку та передав позивачу документи та ключі. Таким чином правовідносини між сторонами за кредитним договором фактично припинились і перейшли у стадію виконання судового рішення. З 2009 року будь-яких звернень щодо реалізації іпотечного майна та погашення кредитної заборгованості, стягнення суми боргу, не покритого іпотечним майном до позивача не надходило. Однак при ознайомленні із матеріалами виконавчого провадження, відкритого постановою державного виконавця Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ в Тернопільській області від 13.05.2017 року позивачу стало відомо про те, що 08.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис за реєстром №9915 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у розмірі 2712432,22 грн. за період з 25.12.2007 року по 27.10.2016 року. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати, оскільки він вчинений нотаріусом із порушенням вимог чинного законодавства, зокрема ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від позивача первинних документів по видачі кредиту та здійсненні його погашення, а тому підстави вважати нараховану заборгованість безспірною були відсутні, оскільки наданий стягувачем нотаріусу розрахунок заборгованості складений в односторонньому порядку та не є документом первинної бухгалтерської документації. Виконавчий напис всупереч вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не вчинено на оригіналі кредитного договору чи його дублікаті та не прикріплено до кредитного договору. Вказаний напис вчинений поза межами трирічного строку пред»явлення вимоги, оскільки пред»явивши у 2009 році позов про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення боргу за кредитним договором, відповідач змінив строк виконання основного зобов»язання, термін пред»явлення вимоги за яким сплив у 2012 році, а тому виконавчий напис вчинено за межами трирічного строку з дня виникнення у банку права вимоги. Крім цього виконавчий напис вчинено поза межами трирічного строку загальної позовної давності, яка до вимог щодо стягнення коштів, повернення яких здійснюється періодичними щомісячними платежами, обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу. Окрім цього, нарахування комісії не було передбачено умовами кредитного договору, а нараховані штраф та пеня за своїм змістом є різновидами неустойки, тобто одним і тим самим видом юридичної відповідальності. Зазначив, що пеня всупереч вимог чинного законодавства нарахована відповідачем у іноземній валюті і у відповідності до ст.258 ЦК України до неї застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Жодних вимог щодо усунення порушень та погашення боргу, він не отримував і докази надсилання йому вказаних повідомлень нотаріусу надані не були. Із врахуванням наведеного, просить позовні вимоги задовольнити.

Від відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позов. У задоволенні позовних вимог просять відмовити, посилаючись на правомірність вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідач вважає твердження позивача щодо пропуску строку позовної давності вважають необґрунтованими, оскільки у п.4.1 кредитного договору строку позовної давності встановлено сторонами терміном 5 років, оскільки позивачем здійснювалось погашення боргу, у відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України це є підставою для переривання строків позовної давності.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з»явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином і від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності.

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 подала заяву про слухання справи у її відсутності. У задоволенні позову просить відмовити, з підстав, викладених у письмових поясненнях на позов, посилаючись на правомірність вчинення виконавчого напису.

Представник третьої особи - Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області у судове засідання не з»явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступні обставини справи.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, 25.12.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №TEAWGK за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в розмірі 24900 доларів США на придбання нерухомості у розмірі 20000доларів США, а також у розмірі 4900 доларів США на сплату страхових платежів строком до 25.12.2027 року.

З метою забезпечення виконання вказаного договору 25.12.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та позивачем було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого в ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно- житловий будинок загальною площею 54,00 кв.м. та житловою площею 33,20 кв.м., що знаходиться за адресою с.Малий Ходачків, вул. Хмельницького,9 Тернопільського району, Тернопільської області, що належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу 25.12.2007 року за реєстром №10821.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.03.2009 року звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007 року в сумі 151252,69 грн. на предмет іпотеки- житловий будинок загальною площею 54,00 кв.м. та житловою площею 33,20 кв.м., який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу 25.12.2007 року за реєстром №10821 і розташований за адресою с.Малий Ходачків, вул. Хмельницького,9 Тернопільського району, Тернопільської області, шляхом продажу ЗАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також надання Приватбанку всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. Вказаним рішенням ухвалено виселити ОСОБА_1 із будинку за адресою с.Малий Ходачків, вул. Хмельницького,9 Тернопільського району, Тернопільської області.

08.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено виконавчий напис за реєстром №9915 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007 року у сумі 2712432,22 грн., з яких: заборгованість за кредитом-19039,93 доларів США; заборгованість за відсотками-20576,41 доларів США; комісія-3890 доларів США; пеня- 57412,80 доларів США ; штраф-5045,96 доларів США, що становить 105965, 10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.10.2016 року становить 2710732, 22 грн., а з врахуванням витрат пов»язаних вчиненням виконавчого напису становить 2712432,22 грн. Строк, за який провадиться стягнення,-вісім років десять місяців два дні, а саме: з 25.12.2007 року по 27.10.2016 року.

13.05.2017 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53927373 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 08.11.2016 року, за реєстром №9915.

У відповідності до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року та .п.п.1.1,1.2 п.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п.п.3.1-3.4 п.3 глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями-не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис. Законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Положеннями пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріусів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин надаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З аналізу вищенаведеного можна дійти висновку про те, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення до нотаріуса повинна існувати, й крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості це обов»язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання цих документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Верховний Суд України у своєму правовому висновку, що викладений у постанові від 05.07.2017 року у справі №6-887цс17 дійшов висновку про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і фактом подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачем та приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 в ході розгляду справи не надано суду інформації про те на підставі яких саме доказів було вчинено виконавчий напис нотаріуса від 08.11.2016 року за реєстром №9915 та які докази були подані стягувачем на підтвердження безспірності заборгованості.

Як встановлено судом, в рахунок погашення заборгованості, яка утворилася у ОСОБА_1 за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007 року станом на 02.12.2008 року судом було звернуто стягнення на предмет іпотеки -належний позивачу житловий будинок, що знаходиться за адресою с.Малий Ходачків, вул. Хмельницького,9 Тернопільського району, Тернопільської області шляхом його продажу та виселено ОСОБА_1 із вказаного житлового будинку.

Разом з тим, у виконавчому написі нотаріуса зазначено, що заборгованість у розмірі 2712432,22 грн. нарахована позивачу за період з 25.12.2007 року по 27.10.2016 року, тобто з моменту отримання ОСОБА_1 кредиту.

При цьому відповідачем не надано суду розрахунку заборгованості, а також інформації про хід виконання судового рішення від 16.03.2009 року. У відзиві на позов не вказано чи була проведена відповідачем реалізація іпотечного майна згідно рішення суду від 16.03.2009 року, у зв»язку із чим суд позбавлений можливості з»ясувати чи відбулось задоволення вимог кредитора за рахунок реалізації предмета іпотеки повністю чи частково, чи не відбулось взагалі, встановити яким є фактичний розмір заборгованості позивача за кредитним договором, перевірити правомірність нарахування пені та штрафних санкцій та з»ясувати чи існує дана заборгованість взагалі.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують той факт, що позивача було проінформовано про наявність у нього боргових зобов»язань за вищезазначеним кредитним договором після звернення стягнення на предмет іпотеки за судовим рішення у березні 2009 року, а також доказів, які підтверджують факт вручення позивачу повідомлення про необхідність усунення порушень за борговими зобов»язаннями, що утворилися за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007 року, після 16.03.2009 року.

Крім цього, період за який провадиться стягнення згідно виконавчого напису нотаріуса складає вісім років десять місяців два дні, тобто з 25.12.2007 року по 27.10.2016 року, а це в свою чергу свідчить про те, що виконавчий напис нотаріуса всупереч вимогам ст.88 Закону України «Про нотаріат» вчинено за пропуском трирічного строку з дня виникнення у відповідача права вимоги до боржника за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007 року, після 16.03.2009 року.

Вищенаведені обставини в сукупності, свідчать про те, що на момент вчинення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 виконавчого напису від 08.11.2016 року за реєстром №9915 вказана у ньому заборгованість позивача за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007 року не могла вважатись безспірною, а стягувач звернувся до нотаріуса поза межами трирічного строку з дня виникнення у нього права вимоги до боржника за договором.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання про обґрунтованість та доведеність позовних вимог та вважає, що вони підлягають до задоволення шляхом визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 08.11.2016 року за реєстром №9915 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007 року у сумі 2712432,22 грн., з яких: заборгованість за кредитом-19039,93 доларів США; заборгованість за відсотками-20576,41 доларів США; комісія-3890 доларів США; пеня- 57412,80 доларів США ; штраф-5045,96 доларів США, що становить 105965, 10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.10.2016 року становить 2710732, 22 грн., а з врахуванням витрат пов»язаних вчиненням виконавчого напису становить 2712432,22 грн. Строк, за який провадиться стягнення,- вісім років десять місяців, два дні, а саме: з 25.12.2007 року по 27.10.2016 року-таким, що не підлягає виконанню.

Крім цього, зважаючи на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути на користь позивача 640,00 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 87,88 Закону України « Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 08 листопада 2016 року за реєстром №9915 про стягнення грошових коштів у сумі 2712432(два мільйони сімсот дванадцять тисяч чотириста тридцять дві) гривні 22 копійки з ОСОБА_1( реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними державного реєстру фізичних осіб-платників податків-, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1,б4, кв.114, дата народження-11.06.1982 року, місце народження: м. Тернопіль, місце роботи-Фізична особа-підприємець), які є його боргом за кредитним договором №TEAWGK від 25.12.2007 року, укладеним між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк»(код платника податків за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 14360570, місце знаходження:49094, Дніпропетровська область. м. Дніпро, вул. набережна Перемоги, буд. 50, к/р №0 у УНБУ в Дніпропетровській області, МФО 305299), яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» у розмірі:заборгованість за кредитом-19039,93 доларів США; заборгованість за відсотками-20576,41 доларів США; комісія-3890 доларів США; пеня- 57412,80 доларів США ; штраф-5045,96 доларів США, що становить 105965, 10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.10.2016 року становить 2710732, 22 грн., а з врахуванням витрат пов»язаних вчиненням виконавчого напису становить 2712432,22 грн. Строк, за який провадиться стягнення,- вісім років десять місяців, два дні, а саме: з 25.12.2007 року по 27.10.2016 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»(м. Дніпро, вул.. Набережна Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_1(вул. вул. Куліша, 4/114 м. Тернопіль, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) 640,00 гривень сплаченого судового збору.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяОСОБА_3