Справа № 441/1282/17 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/841/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2 його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Городоцького районного суду Львівської області від 12 лютого 2018 року, ухваленого судом в складі судді Яворської Н.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, та посилаючись на те, що він з 2008 року до 2014 року перебував у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, і при звільненні відповідачем не було проведено з ним розрахунку, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 50303,40 грн.

Оскаржуваним заочним рішенням в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2 704 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.

Заочне рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що протоколами допиту ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в процесі досудового розслідування кримінального провадження № 0000632 від 17 липня 2014 року стверджується факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах із відповідачем ОСОБА_4 у період з квітня 2008 року по травень 2014 року, а також факт наявності заборгованості по невиплаті заробітної плати ОСОБА_2 Стверджує, що вироком Городоцького районного суду Львівської області від 09.12.2014 року у справі № 441/1753/14-к встановлено, що ОСОБА_4, будучи фізичною особою-підприємцем, використовував в період з квітня 2008 року по травень 2014 року без укладення трудового договору та оформлення офіційних трудових відносин найману працю ОСОБА_2 Посилається на те, що у судовому засіданні 31 жовтня 2014 року по вищевказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 визнав факт наявності заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_2 Стверджує, що зазначені обставини суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення до уваги не взяв. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 його представника ОСОБА_3, на підтримання вимог апеляційної скарги, та посилання на те, що судом не надано оцінку обставинам, встановленим вироком, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 09.12.2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Цим вироком встановлено, що ОСОБА_4, будучи фізичною особою-підприємцем та здійснюючи підприємницьку діяльність в с. Коропуж, вул. Городецька, 2 «В» Городоцького району Львівської області відповідно до свідоцтва № 0003242, виданого 24.02.2005 р. виконавчим комітетом Львівської міської ради, в порушення вимог ст.ст. 43,45,46 Конституції України, ст.ст.2,21,24,97,115,116,253 КЗпП України, ст.ст. 1,5,12,24,30 Закону України "Про оплату праці" у період з березня 2007 р. по липень 2014 р. без укладення трудового договору та оформлення офіційних трудових відносин використовував найману працю зокрема і ОСОБА_2, яким виплачував заробітну плату без сплати податків та інших загальнообов'язкових платежів, пов'язаних із зайнятістю вказаних осіб, що призвело до позбавлення соціальних гарантій, передбачених законодавством про працю та соціальне забезпечення. (а.с.10).

Згідно із ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що під час розгляду даного кримінального провадження не було встановлено сум заборгованості ОСОБА_4 перед працівниками, факт невиплати працівникам заробітної плати не був інкримінований останньому, і така обставина під час ухвалення вироку суду встановлена не була.

Висновки суду достатньо мотивовані та відповідають положенням закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вироком Городоцького районного суду Львівської області від 09.12.2014 року у справі № 441/1753/14-к встановлені обставини, що не враховані судом першої інстанції, і які є підставою для стягнення середнього заробітку з час затримки розрахунку при звільненні не можуть прийматись до уваги.

Аналіз ст.ст.116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Однак вказаним вироком суду факт звільнення позивача по справі не встановлювався, як і не встановлювались обставини щодо невиплати належних працівникові сум при звільненні та непроведення з ним остаточного розрахунку.

Доказів на підтвердження наявності цих обставин позивачем не подано.

Крім того, вимог про визнання укладеним трудового договору та встановлення факту звільнення позивачем не ставилось.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що у судовому засіданні 31 жовтня 2014 року по кримінальному провадженні ОСОБА_4 визнав факт наявності заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_2 не може прийматись до уваги, оскільки ні в обвинувальному акті, і у вироку суду (а.с.5-9, 10) ця обставина не підтверджена.

В зв»язку з викладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог, і, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Городоцького районного суду Львівської області від 12 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст складено 18.05.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_6