Справа № 212/7928/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Деменко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у відповідності до вимог ст. 247 ч.2 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

11 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просив розділити між сторонами нажите в шлюбі майно, визнавши за позивачем право власності на 1/2 цього майна, а саме: мікрохвильову піч «LG» вартістю 7000 грн., ноутбук «НР» вартістю 3200 грн., динаміки 1.2 до ноутбука вартістю 2000 грн., домашній кінотеатр вартістю 2000 грн., телевізор «Філіпс» діагональ 32 вартістю 4000 грн., меблі в прихожу вартістю 2000 грн., залишивши у власності відповідача 1/2 майна, а саме: холодильник «Шарп» вартістю 7000 грн., меблеву тумбу під телевізор вартістю 500 грн., кухонні тумби 4 штуки загальною вартістю 1000 грн., стіл обідній кухонний та табурети 3 штуки вартістю 700 грн., пральну машину «LG» вартістю 4500 грн., мякі меблі-диван коричневий вартістю 1000 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача різницю вартості майна в сумі 2500 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2007 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімя розпалася більше 2-х років тому, сторони стосунки не підтримують. Під час шлюбу на спільні кошти подружжя придбало вказане вище майно, вартість якого визначена позивачем довільно з урахуванням ступеню зношеності при користуванні ним. Після розпаду сімї відповідач не бажає в добровільному порядку розділити нажите майно, в звязку з чим позивач звернувся до суду.

27 грудня 2017 року ухвалою суду було прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

24 січня 2018 року підготовче засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача в звязку з неотриманням відповідачем позовної заяви.

Ухвалою суду від 20.02.2018 підготовче провадження закрито і справу призначено до судового розгляду.

20 березня 2018 року через неявку сторін судовий розгляд був відкладений до 06 квітня 2018 року.

Позивач до суду не зявився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, просили суд розглянути справу за їх відсутності, надали письмові пояснення до позовної заяви, в якій позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що майно, яке було нажите сторонами під час шлюбу вже фактично розділено кілька років тому, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження позовних вимог, зокрема щодо наявності такого майна, придбання його саме в період шлюбу, вартості майна, індивідуальні ознаки. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 17 листопада 2007 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 397679, виданого Покровським районним у місті ОСОБА_4 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 5).

Згідно ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу приписів ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

В силу приписів ч.1, ч.2 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Приписами ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.71 Сімейного кодексу України визначено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб, а також враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

В судовому засіданні при зясуванні переліку майна, заявленого до поділу та віднесеного позивачем до такого, що було придбано подружжям за час проживання в шлюбі, останньім не надано допустимих доказів, які б свідчили про те, що це майно було придбано (набуто) подружжям в період шлюбу і яке за її ствердженнями перебуває в наявності у володінні відповідача.

Вартість майна, включеного позивачем до розділу, визначена нею на власний розсуд, яка ані до початку судового розгляду, ані в ході судового розгляду сторонами узгоджена не була, оскільки представник відповідача стверджує, що вартість цього майна є значно завищеною і не відповідає його дійсній вартості на даний час.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, коли сторонами не досягнуто згоди щодо визначення обсягу, наявності та вартості спільного майна, яке підлягає поділу, і останніми не заявлено клопотань про призначення судом експертизи для встановлення дійсної його вартості на час розгляду справи, за відсутності доказів наявності побутового майна, його вартості, обсягу, та що воно було придбано в період шлюбу і таких доказів не добуто в судовому засіданні, суд фактично позбавлений можливості провести поділ майна відповідно до часток сторін, які є рівними, з присудженням сторонам того чи іншого майна з урахуванням його вартості, тому вимоги позивача про поділ майна, задоволенню не підлягають.

Згідно до ст. 141 ЦПК України в звязку з тим, що позовні вимоги залишені без задоволення в повному обсязі, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 65, 68-71 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 листопада 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 2, 12, 77-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 06 квітня 2018 року.

Суддя: О. В. Колочко