Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/4022/17
Провадження № 2/644/696/18
15 травня 2018 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Бугери О.В.,
при секретарі - Ілові А.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -
Позивачем подано до суду відповідний позов про визнання права власності за набувальною давністю.
Стислий виклад позиції позивача. З кінця лютого 2005 року вона безперервно володіє нерухомим майном - квартирою, що розташована за адресою АДРЕСА_1. З кінця лютого 2005 року вона постійно проживає в квартирі, проводить оплату всіх комунальних послуг, сплачує послуги за користування телефоном. Окрім того, вирішує всі питання пов'язані з утриманням квартири, всі сусіди вважають її власником квартири. Свого часу квартира належала на праві власності ОСОБА_3, яка в 1985 році вселилась в квартиру, отримавши на неї ордер, а в подальшому в 1993 році її приватизувала. ОСОБА_3 є її матір'ю, в останні часи життя вона доглядала свою матір та проживала з нею. Одразу після приватизації квартири мати склала заповіт, але вона не цікавилась на чіє ім'я та вирішила для себе не претендувати на спадщину. Після її смерті вона організувала поховання, повідомила сусідів, якщо хтось буде її розшукувати з метою оформлення спадщини, повідомляти, до нотаріуса вона не зверталась. З кінця 90 років стосунки в її родині погіршились, вона розлучилась із ОСОБА_4 та паралельно погіршувались стосунки із сином ОСОБА_5, який конфліктував із дружиною, пиячив, вів асоціальний спосіб життя. Оскільки на квартиру матері ніхто не претендував, вона на початку лютого 2005 року звернулась за юридичною консультацією та їй роз'яснили, що вона пропустила строк для прийняття спадщини. Враховуючи зазначені обставини, розуміючи, що квартира їй не належить, вона оселилась в квартирі матері, почала відкрито володіти квартирою, сплачувати всі послуги, приймати участь в утриманні під'їзду, тобто вже 12 років безперервно володіє квартирою. Тобто, на момент заволодіння квартирою, вона не мала відповідного титулу (підстави) для виникнення права власності, та протягом 12 років відкрито, безперервно володіє майном. Вважала, що належним способом захисту її права буде саме визнання права власності за набувальною давністю.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, відзиву чи зустрічного позову до суду не подавав, про час та дату розгляду справи неодноразово повідомлявся через оголошення на сайті суду та судовими повістками.
З урахуванням думки представника позивача, що не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе проводити розгляд справи заочно.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою ОСОБА_3, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження (а.с.114). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб ОСОБА_6 27 березня 1976 року уклала шлюб із ОСОБА_4 та змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с.116). 16 грудня 1999 році шлюб між ними було розірвано та після розірвання шлюбу прізвище позивача залишилось «ОСОБА_4», що підтверджується відповідною копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.115).
ОСОБА_3 на підставі ордеру №386 від 18.04.1985 року отримала квартиру №АДРЕСА_2 (а.с.110). Дана квартира нею приватизована, належала на праві власності від 02.12.1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданим Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду (а.с.111). Право власності зареєстровано відповідно до свідоцтва в книзі реєстрації П-7-2552.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с.109).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя ОСОБА_3 склала заповіт, про що свідчить витяг із Спадкового реєстру (а.с.117). Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Після її смерті на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом було відкрито спадкову справу №1371/2004, поданою в установлений законом строк 21.07.2004 року від імені особи на ім'я якої складено заповіт (а.с.122).
Відповідно до складеного заповіту від 30.03.1994 року ОСОБА_3 заповіла належну їй квартиру №АДРЕСА_3 ОСОБА_7 (а.с.139).
Із змісту копії спадкової справи вбачається, що заяву про прийняття спадщини подав ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_7 (а.с.136), прізвище особи було змінено у зв'язку із укладанням шлюбу (а.с. 138). Свідоцтво про право власності не видавалось.
При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).
Враховуючи наведене, суд вважає, що в даному випадку власником квартири №АДРЕСА_4 є ОСОБА_8, право власності у нього виникло в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, що померла ІНФОРМАЦІЯ_4.
Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Враховуючи зміст вимог ст. 344 ЦК України, роз'яснення, викладені у п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
На момент смерті матері ОСОБА_3 позивач у справі знала про залишений заповіт, але при цьому їй не був відомий власник майна. До нотаріуса вона не зверталась, тобто по відношенню до даного майна не мала будь-якого титулу.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство).
Після прийняття спадщини відповідач квартирою не користується, витрати на утримання власності не несе. В свою чергу позивач, добросовісно, протягом тривалого часу користується квартирою, проживає в ній, несе витрати на її утримання. Обставини оплати за надані комунальні послуги саме позивачем підтверджуються квитанціями (а.с.66-102) , також із змісту досліджених квитанцій вбачається, що заборгованості немає.
Володіння вказаною квартирою відбувалось відкрито та безперервно, протягом часу з лютого 2005 року, тобто понад 13 років, будь-яких звернень з приводу заволодіння майном не було, сусіди сприймають саме позивача, як власника квартири. Окрім того, за інформацією Індустріального ВП ГУНП в Харківській області від 26.04.2018 року з 01.01.2018 року по теперішній час до дільничного пункту поліції Індустріального ВП ГУНП в Харківській області заяв від ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_8) ОСОБА_7 не надходило.
Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів. Законом передбачено такий спосіб захисту, як визнання права.
Тобто, з урахуванням наведених та досліджених обставин, суд вважає, що вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню. В ході розгляду справи встановлено відсутність відповідного титулу позивача по відношенню до майна, наявність тривалого протягом 13 років, безперервного, добросовісного користування квартирою.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 344, 1217, 1220, 1233 ЦК України, ст.ст. 4, 11, 12, 81, 89, 264-268, 280-282, 354, п.п.9, 15.5. Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце народження м.Харків, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою АДРЕСА_6, право власності на квартиру АДРЕСА_5 за набувальною давністю.
Повний текст рішення виготовлений 21.05.2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Харківської області через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Головуючий:суддя О.В.Бугера