Ухвала

05 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 332/1126/16-ц

провадження № 61-1655 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач -ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя у складі головуючого судді Шалпегіна О. Л. від 30 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Белки В. Ю., Савченко О. В. від 27 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що за укладеним між сторонами кредитним договором від 10 січня 2007 року № ZPE0RX00330340 відповідач отримав кредит у сумі 2 234 грн 10 коп. на строк 12 місяців. У зв'язку з невиконанням позичальником належним чином узятих за кредитним договором зобов'язань станом на 18 березня 2016 року утворилася заборгованість.

Позивач зазначив, що, на його думку, датою 9 січня 2008 року в договорі визначено кінцеву дату виконання зобов'язань, а не припинення зобов'язань в цілому, а позовна давність за вимогами про стягнення прострочених щомісячних платежів повинна обчислюватися за період, що відповідає терміну загальної позовної давності, яке починається від дати звернення до суду.

Посилаючись на вказане, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь прострочену заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 888 грн 96 коп., а також заборгованість за відсотками за період з 18 березня 2011 року по 18 березня 2016 року, яка становить 12 410 грн 47 коп.

Відповідач ОСОБА_4 заперечив проти задоволення позову та просив застосувати строк позовної давності. Крім того, відповідач зазначив, що Умови та Правила надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, не можуть вважатися частиною кредитного договору, оскільки він їх не підписував та з їх текстом не ознайомлений. Також відповідач зазначив, що у 2013 року заявник звертався до суду із позовом про стягнення заборгованості за тим самим договором, проте за заявою ПАТ КБ «Приват-Банк» позов був залишений без розгляду. З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Рішенням Заводського районного суду міста Запоріжжя від 30 червня 2016 року, за-лишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивач звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення, в якій просить їх скасувати, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити. Мотивуючи висновок тим, що кошти за кредитним договором відповідачем не повернуто, правовідносини сторін є дійсними, а тому проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача в межах строку позовної давності та зазначає, що даний висновок, на думку позивача, кореспондує з позицією викладеній у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано із Заводського районного суду міста Запоріжжя вищезазначену цивільну справу.

У лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», яку відповідач просить відхилити та залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що вказані судові рішення є законними та обґрунтованими.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2017 року вищевказану цивільну справу Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільну справу № 444/9519/12-ц, оскільки Верховний Суд вважав за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15), оскільки поза межами строку позовної давності вимоги задовольнятися не можуть і сплив цього строку є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Вбачається, що оскаржувані судові рішення у даній справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту десятого частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 444/9519/12-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Зупинити касаційне провадження у справі № 332/1126/16-ц за позовом Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 30 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 444/9519/12-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик