РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/3706/16-ц

провадження у справі №2/0285/41/18

02 січня 2018 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Помогаєва А.В., за участі секретаря судового засідання Кравець І.А., представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «БМ Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек Анжеліка Василівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та визнання іпотечного договору припиненим,

ВСТАНОВИВ:

22.12.2016 року до ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив наступне:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4176, виданий 15.11.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В., про звернення стягнення на нерухоме майно - нежитлову будівлю, відгодівельник, загальною площею 941,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- визнати припиненим договір іпотеки нерухомого майна від 22.07.2009 року №2008-005/DC-002/7.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що 02.04.2008 року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та ПП «Звягельпромсервіс» було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2008-005/DC-002 та Додаткові договори, за якими Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 800000 грн. зі строком повернення до 01.04.2010 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника, між ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_2 22.07.2009 року укладено договір іпотеки №2008-005/DC-002/7, за яким в іпотеку передано нерухоме майно, а саме - нежитлова будівля, відгодівельник, загальною площею 941,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

15.11.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. вчинено виконавчий напис № 4176 від 15.11.2010 р., яким звернуто стягнення на вказане рухоме майно.

Згідно виконавчого напису державним виконавцем було арештовано та передано на реалізацію вищезазначене нерухоме майно.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 29.11.2016 р. ПП «Звягельпромсервіс» було визнано банкрутом та ліквідовано.

Посилаючись на ліквідацію позичальника, позивач вважає, що зобов'язання за основним кредитним договором погашені, тому виникає необхідність визнати договір іпотеки від 22.07.2009 р. припиненим, а виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, подав заперечення проти позову, в яких посилався на те, що зобов'язання за кредитним договором не виконанні, підстави для їх припинення відсутні, а виконавчий напис вчинено до ліквідації ПП «Звягельпромсервіс» (а.с. 93, 94).

Представники третіх осіб в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Така неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 02.04.2008 року між ТОВ «БМ Банк» (правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк») та ПП «Звягельпромсервіс» було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2008-005/DC-002 та Додаткові договори, якими передбачено, що Банк зобов'язується надати, а Позичальник зобов'язується отримувати, належним чином використовувати та повернути не пізніше 01.04.2010 року кредит у розмірі 800000 грн. та сплатити проценти за користування ним. (а.с. 5-8)

Згідно Договору іпотеки нерухомого майна від 22.07.2009 року №2008-005/DC-002/7, укладеного між ВАТ «БМ Банк» та ОСОБА_2, забезпеченням виконання зобов'язання ПП «Звягельпромсервіс» перед ВАТ «БМ Банк» є нежитлова будівля, відгодівельник, загальною площею 941,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 9-12)

15.11.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. вчинено виконавчий напис № 4176 від 15.11.2010 р., яким звернуто стягнення на вказане рухоме майно. (а.с. 13)

Згідно виконавчого напису державним виконавцем було арештовано та передано на реалізацію нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля площею 941,1 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06.10.2011 року по справі №2-330/11, яке набрало законної сили, ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову про визнанні вищезазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з підстав порушення нотаріусом вимог чинного законодавства.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебуває виконавче провадження з виконання оспорюваного виконавчого напису (а.с. 34).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 29.11.2016 року №9/906/5-Б/13-Г ліквідовано юридичну особу-банкрута Приватне підприємство «Звягельпромсервіс». Вимоги кредиторів, які не задоволені за недостатністю майна, визнано погашеними. (а.с. 14-18)

Предметом спору в даній справі є правові наслідки припинення юридичної особи позичальника для сторін іпотечного договору, за яким видано виконавчий напис.

Суд зазначає, що правовідносини у сфері іпотеки регулюються низкою нормативно-правових актів. Передусім це Закон України «Про іпотеку», згідно зі ст. 2 якого законодавство про іпотеку базується на Конституції та складається з Цивільного кодексу, Господарського кодексу, Земельного кодексу, цього закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Дійсне зобов'язання повинне ґрунтуватися на чинних правових підставах виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених законом, якими є договір або інший правочин, закон, рішення суду (ст.11, ч.2 ст.509 ЦК України), і повинне бути спрямоване на реальне настання юридичних наслідків.

Відповідно до визначення термінів, що містяться в ст. 1 Закону України «Про іпотеку», основне зобов'язання - це зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Отже, згідно з чинним законодавством іпотекою забезпечуються виключно реально існуючі зобов'язання або вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Питання про визначення дійсності правочину пов'язується з моментом його вчинення відповідно до ст. ст. 205, 210 ЦК України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Безпосередньо Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а отже, іпотека не може існувати самостійно без зобов'язання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач посилається на те, що ухвалою Господарського суду Житомирської області від 29.11.2016 року ПП «Звягельпромсервіс» було ліквідовано. 14.12.2016 державним реєстратором внесено запис №1000269 про державну реєстрацію припинення ПП «Звягельпромсервіс».

Суд зазначає, що будь-які забезпечувальні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти свою дію у разі, якщо основне зобов'язання залишилося невиконаним.

За змістом абзацу 3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки (ст. 11 Закону України «Про іпотеку»).

Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) бере на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із ЄДРПОУ.

Оскільки покладення цих ризиків на особу, яка видала забезпечення, відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме з кредитором, то всі ризики слід покладати на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника.

Отже, ліквідація боржника не повинна припиняти обов'язок заставодавця (іпотекодавця) із несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто звільнення останньої від таких ризиків має бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором.

Сам факт ліквідації боржника за кредитним договором із внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором, яка не була погашена у процедурі ліквідації, не є підставою для припинення договору іпотеки, укладеного для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Частинами 1, 2 ст. 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін).

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору відповідач розпочав 15.11.2010 року, коли отримав виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто до винесення господарським судом ухвали про затвердження звіту ліквідатора ПП «Звягельпромсервіс», ліквідації його як юридичної особи та внесення відповідного запису про державну реєстрацію припинення (02 березня 2016 року).

Таким чином, відповідачем було реалізовано право іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії кредитного договору та іпотечного договору, а також у період, коли зобов'язання, забезпечене іпотекою, належним чином не виконувалося.

Суд дійшов висновку, що саме по собі постановлення господарським судом ухвали про ліквідацію юридичної особи-боржника за основним зобов'язанням і його виключення з ЄДРПОУ не призводить до припинення зобов'язання іпотекодавця з виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання, та не може змінити існуючі правовідносини з примусового виконання виконавчого документа, оскільки іпотекодержателем було реалізовано його право на звернення стягнення на іпотечне майно, оскільки боржник належним чином не виконував узяті на себе зобов'язання з погашення боргу.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справах № 6-216цс14 та № 6-84цс15, від 17 лютого 2016 року у справі № 6-245цс14, від 27 лютого 2016 року у справі №3-952гс15.

Відповідно до вищевикладеного, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача, у зв'язку з чим позовна заява не підлягає задоволенню.

В даній справі ухвалою від 06.01.2017 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову, а саме зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса від 15.11.2010 р., зареєстрованого в реєстрі за № 4176, який вчинений приватним нотаріусом Київского міського нотаріального округу Грек А.В.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 95, 141, 158, 259, 265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою від 06.01.2017 року, а саме зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса від 15.11.2010 р., зареєстрованого в реєстрі за № 4176, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області протягом 30 днів з дня складання повного тексту.

Повний текст рішення складено 09.01.2018 року.

Суддя А.В. Помогаєв