Постанова

Іменем України

18 січня 2018 року

м. Київ

справа № 369/2647/15-ц

провадження № 61-1383 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.(суддя - доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київського області від 15 вересня 2015 року у складі суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагєєва В. О., Яворського М. А.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу,

У березні 2015 року позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 21 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 64000 дол. США на споживчі цілі - придбання нерухомості, строком на 240 місяців, до 21 березня 2028 року із процентною ставкою 13 % річних. 10 квітня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду про тимчасове зменшення розміру щомісячного платежу. 23 березня 2010 року укладено додаткову угоду про збільшення строку кредиту до 21 березня 2038 року. Позичальник - ОСОБА_3 грошове зобов'язання за кредитним договором не виконала належним чином. У зв'язку із чим, станом на 24 лютого 2015 року загальна сума заборгованості становить 55611,15 дол. США. Вимога про дострокове виконання грошового зобов'язання від 17 січня 2015 року, яка направлена банком відповідачу, залишена ОСОБА_3 без виконання.

Позивач просив стягнути із ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 55 611,15 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України (далі - НБУ) складає 1 573 307 грн 24 коп.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на корить ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2008 року у розмірі 55611,15 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 22 травня 2015 року становить 1149973 грн 52 коп., де: заборгованість за кредитом у сумі 47521,58 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 982690 грн 67 коп.; прострочена заборгованість за кредитом 148,12 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 3062 грн 95 коп.; заборгованість за відсотками 3689,83 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 76301 грн 37 коп.; прострочена заборгованість за відсотками 3639,05 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 75251 грн 30 коп.; та пеня 4399,74 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 90981 грн 47 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» сплачений судовий збір в розмірі 3654 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_3 порушила умови кредитного зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, тому наявні підстави для часткового задоволення позову.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 51211,41 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 22 травня 2015 року складає 1058992 грн 04 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 47521,58 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ - 982960 грн 67 коп., у тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 148,12 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 3062 грн 95 коп., заборгованість за відсотками - 3689,83 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 76301 грн 37 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 3639,05 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 75251 грн 30 коп., пеня в розмірі 77587 грн 03 коп. та судові витрати в розмірі 3654 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, оскільки ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, це є підставою для стягнення з неї грошових коштів за цим договором. Відповідач, припинила виконання зобов'язань за кредитним договором 28 липня 2014 року у той час, як з вимогами про стягнення заборгованості банк звернувся у березні 2015 року, тому позовна давність по платежах за кредитом не пропущена. Крім того, апеляційний суд не погодився із порядком нарахування пені судом першої інстанції, здійсненим в доларах США, та задовольнив вказані вимоги у новому розмірі, обчисленому в гривневому еквіваленті за кожен місяць прострочення.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не перевірив правильності наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором та безпідставно відхилив доводи відповідача щодо невідповідності пункту 16.3 кредитного договору засадам рівності учасників цивільних відносин, принципам справедливості, добросовісності та Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, скаржник зазначив, що вимогу про дострокове погашення кредиту остання не отримувала і на момент подачі позовної заяви права позивача жодним чином не порушені, а також те, що апеляційний суд залишив поза увагою її доводи про необхідність застосування строку позовної давності щодо нарахування пені.

27 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 21 березня 2008 року між сторонами у справі укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 64000 дол. США на споживчі цілі.

Згідно меморіального валютного ордеру від 21 березня 2008 року банк передав, а ОСОБА_3 отримала кошти, передбачені договором, в розмірі 64000 дол. США в повному обсязі.

10 квітня 2009 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 21 березня 2008 року, якою на період з 10 квітня 2009 року до 10 квітня 2010 року сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором. Протягом строку кредитних канікул сукупна заборгованість позичальника зі сплати процентів за кредитом відповідно до умов кредитного договору становить 8436 доларів США.

23 березня 2010 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору від 21 березня 2008 року, за умовами якої строк кредиту збільшено на 120 місяців та встановлено кінцевий термін повернення кредиту до 21 березня 2028 року.

ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором не виконувала належним чином, тому виникла заборгованість, яка станом на 24 лютого 2015 року складає 51211,41 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 22 травня 2015 року становить 1058992 грн 04 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 47521,58 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ - 982960 грн 67 коп., у тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 148,12 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ - 3062 грн 95 коп., заборгованість за відсотками - 3689,83 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ - 76301 грн 37 коп., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 3639,05 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ - 75251 грн 30 коп. та пеня у розмірі 77 587 грн 03 коп.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задовольняючи частково позов кредитора, суд апеляційної інстанції керувався тим, що відповідач узятих на себе зобов'язань щодо щомісячного погашення кредиту та сплати відсотків не виконав, у зв'язку із чим утворилась заборгованість за кредитом.

Апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги щодо невідповідності пункту 16.3 кредитного договору засадам справедливості, принципу розумності та добросовісності, оскільки вказана умова договору не створює дисбалансу договірних прав і обов'язків на користь кредитора, враховуючи, що пеня нараховується на прострочену до оплати суму і залежить від її розміру, а не на суму залишку заборгованості в цілому, і тому є співмірною із розміром самого кредиту.

Пунктом 16.3 кредитного договору передбачено, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1 % від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день здійснення ануїтетних платежів за кредитом або в будь-який інший день за згодою або на вимогу кредитора. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов'язання.

При цьому апеляційний суд вірно зазначив, що із вимогою про визнання недійсним пункту 16.3 кредитного договору ОСОБА_3 до суду не зверталася, отже договір є чинним і підлягає виконанню в повному обсязі.

Апеляційним судом правомірно відхилено, доводи апеляційної скарги про те, що вимогу про дострокове погашення кредиту відповідач не отримував, оскільки в матеріалах справи наявні належні докази направлення вказаної вимоги. Крім того, ці обставини не є перешкодою для реалізації права кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог кредитора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача на проведення апеляційним судом розрахунку пені у доларах США, оскільки суд апеляційної інстанції провів обґрунтований розрахунок пені відповідно до вимог частини першої статті 533 ЦК України, статті 192 ЦК України, у гривнях. Враховуючи, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК України).

Апеляційний суд урахував зазначені вимоги законодавства та задовольнив вимоги банку щодо стягнення пені на підставі наданого нового розрахунку банку.

Висновки суду апеляційної інстанції в цій частині узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у постанові № 6- 2667цс16 від 16 серпня 2017 року.

Разом з тим, заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку суми боргу, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що такий розрахунок не відповідає дійсності, не провів власного розрахунку.

Доводи відповідача щодо позовної давності по платежам і по пені обґрунтовано відхилено судами, оскільки відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було здійснено останній платіж 28 липня 2014 року. Вказані обставини не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами.

Докази та обставини, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду відсутні.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, а тому відповідно до вимог частини першої статті 410 ЦПК України ухвалене у справі судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київського області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С.Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик