Справа № 405/43/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

при секретарі : Фришко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КТФ БУД» до ОСОБА_1 про стягнення збитків,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ТОВ «КТФ БУД», звернулось в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1, в якому просить стягнути на свою користь суму завданих збитків у розмірі 676 669,44 грн. та судові витрати по справі. Позов обґрунтовано тим, що 01.09.2014 року між ТОВ «КТФ БУД», яке виступило поклажодавцем та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, який виступив зберігачем, було укладено господарський договір відповідального зберігання № 05/14-х. Відповідно до п. 1.1 договору товариство передає, а відповідач приймає на умовах визначених цим договором на відповідальне зберігання одяг, що був у вжитку (надалі «Майно») в кількості та асортименті, яка визначена у відповідних накладних, які є невід'ємною частиною цього договору та зобов'язується повернути майно поклажодавцю у цілості, кількість товару 27 058,1 кг, загальна вартість переданого на зберігання майна 1 209 934,60 грн.

Згідно п. 1.2 договору визначено, що вартість переданого на зберігання майна, визначається на підставі передбачених пунктом 1.1. цього договору накладних; відповідно до абзацу другого п. 1.3 договору зазначено, що майно вважається переданим з моменту підписання повноваженими представниками сторін акту прийому-передачі майна та відповідних накладних. Відповідно до вимог п. 2.2 договору зберігач зобовязаний забезпечити зберігання майна на встановлений сторонами термін, також зобов'язаний не вчиняти дій, що призводять до навмисного пошкодження або знищення майна, переданого на зберігання та повернути прийняте на зберігання майно на першу вимогу поклажодавця. Пунктом 3.1 договору передбачено, що майно приймається на зберігання терміном на 12 (дванадцять) місяців. Дата початку перебігу строку зберігання визначається сторонами з моменту оформлення акту прийому-передачі майна та відповідної накладної на передачу зберігачу кожної окремої партії майна. Дата закінчення строку зберігання визначається сторонами з моменту зворотньої передачі зберігачем кожної партії майна. Відповідно до п. 4.1 договору визначено, що вартість послуг зберігача щодо збереження майна (в тому числі сума його витрат, пов'язаних з утриманням майна) визначається на момент фактичного проведення розрахунків між сторонами.

Згідно накладної на зберігання № РН-0000003 від 01.11.2014 року товариством було передано на відповідальне зберігання фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 (зберігачу) товар (майно) загальною вартістю 676 669,44 грн. Згідно до п. 5.1 договору визначено, що винна сторона сплачує іншій стороні втрати за не отриманий прибуток в порядку, передбаченому чинним законодавством. Пунктом 5.2 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Таким чином, згідно до положень укладеного між сторонами договору зберігач зобовязаний нести відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження майна поклажодавця, переданого на зберігання зберігачеві, у відповідності із цим договором та чинним законодавством України з моменту одержання від поклажодавця та до моменту його повернення поклажодавцеві. Пунктом 7.1 Договору всі спори та неврегульовані питання по даному договору чи в звязку з ним підлягають вирішенню шляхом переговорів чи шляхом переписки, тобто надання один одному оригіналів претензій (відповідей на претензії). Неврегульовані шляхом переговорів питання підлягають розгляду та вирішенню в господарському суді.

19.08.2016 року товариство звернулося до відповідача, керуючись пунктом 2.2 договору, та просило відповідача в найкоротший строк повернути майно, яке було надано на відповідальне зберігання на підставі договору № 05/14-х від 01.09.2014 року згідно накладної № РН-0000003 від 01.11.2014 року, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості, які були отримані на відповідальне зберігання на підставі договору № 05/14-х від 01.09.2014 року та згідно накладної № РН-0000003 від 01.11.2014 року, а у разі, якщо майно, яке було передане на зберігання відповідно до вищезазначеної накладної було втрачено, просило повернути ТОВ «КТФ БУД» грошові кошти у розмірі вартості переданого майна - 676 669, 44 грн., але відповідач ніяким чином не надав відповіді на нашу претензію.

26.12.2016 року товариство повторно звернулося до відповідача з вимогою повернути поклажодавцеві речі, які були передані на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості, які були отримані на відповідальне зберігання на підставі договору № 05/14-х від 01.09.2014 року згідно накладної № РН-0000003 від 01.11.2014 року.

Станом на 26.12.2016 року відповідачем не виконано умови договору, не надав ніякої відповіді на висунуті претензії, ФОП ОСОБА_2 припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець 01.09.2016 року.

Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, що в ньому викладені та просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 01.09.2014 року між ТОВ «КТФ БУД», яке виступило поклажодавцем та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, який виступив зберігачем, було укладено господарський договір відповідального зберігання № 05/14-х.

Відповідно до п. 1.1 договору товариство передає, а відповідач приймає на умовах визначених цим договором на відповідальне зберігання одяг, що був у вжитку (надалі «майно») в кількості та асортименті, яка визначена у відповідних накладних, які є невід'ємною частиною цього договору та зобов'язується повернути майно поклажодавцю у цілості, кількість товару 27 058,1 кг, загальна вартість переданого на зберігання майна 1 209 934,60 грн.

Згідно п. 1.2 договору визначено, що вартість переданого на зберігання майна, визначається на підставі передбачених пунктом 1.1. цього договору накладних; відповідно до абзацу другого п. 1.3 договору зазначено, що майно вважається переданим з моменту підписання повноваженими представниками сторін акту прийому-передачі майна та відповідних накладних.

Відповідно до вимог п. 2.2 договору зберігач зобовязаний забезпечити зберігання майна на встановлений сторонами термін, також зобов'язаний не вчиняти дій, що призводять до навмисного пошкодження або знищення майна, переданого на зберігання та повернути прийняте на зберігання майно на першу вимогу поклажодавця.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що майно приймається на зберігання терміном на 12 (дванадцять) місяців. Дата початку перебігу строку зберігання визначається сторонами з моменту оформлення акту прийому-передачі майна та відповідної накладної на передачу зберігачу кожної окремої партії майна. Дата закінчення строку зберігання визначається сторонами з моменту зворотньої передачі зберігачем кожної партії майна. Відповідно до п. 4.1 договору визначено, що вартість послуг зберігача щодо збереження майна (в тому числі сума його витрат, пов'язаних з утриманням майна) визначається на момент фактичного проведення розрахунків між сторонами.

Згідно накладної на зберігання № РН-0000003 від 01.11.2014 року ТОВ «КТФ БУД» було передано на відповідальне зберігання фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 (зберігачу) товар (майно) загальною вартістю 676 669,44 грн.: товар: НОМЕР_1 Домашняя смесь б/у ОСОБА_3 3 кг кількістю 16100,000 на суму 322 000,00 та НОМЕР_2 Одяг б/у Більгія 3 кг кількістю 12094,560 на суму 241891,20.

ФОП ОСОБА_2 припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець 01.09.2016 року, номер запису 6002782, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 955 ЦК України передбачено, що положення параграфу І цієї глави, зокрема статті 936 кодексу, застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього кодексу про окремі види зберігання або законом.

Згідно з вимогами статті 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу, зокрема якщо правочин вчинено між юридичними особами. При цьому, письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною 2 статті 11 Кодексу серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків визначено договори та інші правочини.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Статтею 628 Кодексу визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 949 ЦК України унормовано, що зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігай відповідає на загальних підставах (частина 1 статті 950 Кодексу).

Відповідно ст. 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем і повернути цей товар у схоронності.

Частиною 3 ст. 959 Цивільного кодексу України встановлено, що товарний склад або поклажодавець при поверненні товару має право вимагати його огляду та перевірки якості. Витрати, пов»язані з оглядом речей, несе сторона, яка вимагала огляду та перевірки. Якщо при поверненні товару він не був спільно оглянутий або перевірений товарним складом та поклажодавцем, поклажодавець має заявити про нестачу або пошкодження товару у письмовій формі одночасно з його одержанням, а щодо нестачі та пошкодження, які не могли бути виявлені при звичайному способі прийняття товару, - протягом трьох днів після його одержання. У разі відсутності заяви поклажодавця вважається, що товарний склад повернув товар відповідно до умов договору.

Відповідно до норм статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень…

За клопотанням відповідача судом було витребувано докази на підтвердження факту перевезення, зазначених в накладній на зберігання № РН-0000003 від 01.11.2014 року товару із Англії та Бальгії до м. Кіровограда із наданням митних документів, транспортних накладних, оплати товару за кордон, транспортні послуги інші документи, які б підтверджували отримання товару.

Суд критично оцінює докази, надані позивачем. Зі сканованої копії платіжного документу в іноземній валюті № 4 від 26.03.2015 року на перерахування 30 000 доларів США, вбачається, що платником є позивач отримувачем особа що знаходиться в державі Панама, більша частина копії документу написана не українською мовою (а.с.98); в сканованій копії митної декларації написано про товар, - «Вироби з текстильних матеріалів, що використовувалися сортовані та не сортовані, що мають значну ступінь зношеності: - ковдри нестьобані, пледи, постільна та столова білизни тощо» зазначено вагу товару 347 кг. Нижче написано, про інший товар, - «Взуття що використовувалося сортоване та не сортоване: взуття, що має значну ступінь зношеності» зазначено вагу товару 435 кг. Інший зміст написаного в цій копії відповідачу є незрозумілим, наприклад хто є відправником, з якої держави, хто є одержувачем, загальна вартість товару (а.с.100); в скановані копії митної декларації МД-2 вбачається, що одержувачем товару є позивач по справі, платником ТОВ «Легіон-К» країна відправлення Бельгія, товар, що надійшов - «Одяг з текстильних матеріалів, що використовувався, сортовий та не сортовий: футболки, шкарпетки, костюми, спортивний одяг брюки, сорочки білизна, плаття, що мають значну ступінь зношеності» вага товару 18 400 кг. (а.с.101); на аркуші справи 102 є копія документу можливо продовження митної декларації, де частина тексту написано не українською мовою є посилання на державу Панама, є відтиск печатки ТОВ «Легіон-К». Зі змісту написаного в копії не можливо встановити походження товару, що вказаний в накладній на зберігання. Аркуші справи 103 - 104 містять копії митних декларацій, де мова іде про вживаний одяг та взуття вагою 19490 кг. та 347 кг. документ частково написаний іноземною мовою. Інші документи також вимагають належного перекладу та роз»яснення їх змісту і які не підтверджують знаходження та передачу товару до відповідача.

Аналізуючи надані позивачем суду докази, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, а відтак і відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «КТФ БУД».

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КТФ БУД» до ОСОБА_1 про стягнення збитків відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда І. М. Шевченко