Справа№592/3820/17
Провадження №2/592/86/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі:

головуючого судді Чернобая О.І.,

за участю секретаря судового засідання Трофименко В.О.,

позивача ОСОБА_1,

представників позивача адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача адвоката ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ковпаківського районного суду м.Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому зазначив, що в період 2015 2016 років він, за договорами позики неодноразово надавав відповідачці гроші в доларах США на загальну суму 37 150 доларів США.

Так, по розписці від 31.08.2015 року він надав їй 8000 доларів США до 01.09.2016 року.

По розписці від 09.11.2015 року надав відповідачці 4800 доларів США до 09.11.2016 року.

По розписці /без дати/, яка складалась з двох розписок надав відповідачці 2750 доларів США до 01.08.2016 року.

По розписці від 26.01.2017 року надав відповідачці 20 500 доларів США до 01.02.2017 року з пенею за прострочку 0,17% за кожен прострочений день.

Відповідачка не заперечувала наявність вказаної суми боргу та зобовязувалась його повернути, однак свої зобовязання не виконала.

Строки повернення зазначених позик боржником прострочено, що обумовило його звернутись до суду.

В первісному позові просив стягнути з відповідачки на його користь загальну суму боргу 37 150 доларів США за договорами позики та пеню в розмірі 46 873,25 грн.

Під час судового розгляду позивач зменшив свої позовні вимоги, подавши відповідну письмову заяву і просив стягнути з відповідачки на його користь борг лише за одним договором позики від 26.01.2017 року в сумі 20 500 доларів США та пеню за прострочку повернення коштів у розмірі 146 243,76 грн., обґрунтувавши змінений позов тим, що по першій розписці від 31.08.2015 року він надав відповідачці не 8000 доларів США /як вказано в розписці/, а дійсно надав 5000 доларів США /як стверджує відповідачка/, а сума 8000 грн. була вказана з врахуванням обумовлених відсотків.

По другій розписці від 09.11.2015 року він надав відповідачці 3000 доларів США, а сума 4800 доларів США була вказана з врахуванням обумовлених відсотків.

По третій розписці /без дати/ він надав відповідачці дві суми: першу 1000 доларів США, а в розписці вказали 1100 доларів США з урахуванням обумовлених відсотків, а по другій розписці передав 2500 доларів США та в розписці вказали суму 2750 доларів США з урахуванням обумовлених відсотків.

Також зазначив, що сума боргу 20 500 доларів США, яку він просить стягнути складається з 9000 доларів, які він дав відповідачці 26.01.2017 року та 11 500 доларів США це суми коштів, які він надавав відповідачці по попереднім трьом розпискам без врахування відсотків.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, який був допитай за клопотанням сторін як свідок в порядку ч.2 ст.57 ЦПК України /2004 р./ суду показав, що протягом 2015-2016 років надавав відповідачці позику згідно вищезазначених розписок: від 31.08.2015 року - 8000 доларів США до 01.09.2016 року; по розписці від 09.11.2015 року - 4800 доларів США до 09.11.2016 року; по розписці /без дати/, яка складалась з двох розписок надав 2750 доларів США до 01.08.2016 року; та по розписці від 26.01.2017 року надав ще 20 500 доларів США до 01.02.2017 року з пенею за прострочку 0,17% за кожен прострочений день.

Після пояснень відповідачки, що позика надавалась у меншому розмірі, він уточнив свої показання і зазначив, що дійсно по першій розписці від 31.08.2015 року він надав відповідачці не 8000 доларів США /як вказано в розписці/, а надав 5000 доларів США /як стверджує відповідачка/, а сума 8000 грн. була вказана з врахуванням обумовлених відсотків.

По другій розписці від 09.11.2015 року він надав відповідачці 3000 доларів США, а сума 4800 доларів США була вказана з врахуванням обумовлених відсотків.

По третій розписці /без дати/ він надав відповідачці дві суми: першу 1000 доларів США, а в розписці вказали 1100 доларів США з врахуванням обумовлених відсотків, а по другій розписці передав 2500 доларів США та в розписці вказали суму 2750 доларів США з врахуванням обумовлених відсотків.

А по розписці від 26.01.2017 року передав їй ще 20 500 доларів США.

Але в подальшому, після цього судового засідання, він подав заяву про зменшення позовних вимог та пояснив, що після уточнення позову, користуючись своїм правом позивача, він відмовляється від стягнення з відповідачки відсотків по першим розпискам від 31.08.2015 року; 09.11.2015 року та по розписці без дати і просить стягнути по цим розпискам тільки реальні суми коштів, які надавав відповідачці, відповідно: 5000 доларів США; 3000 доларів США; 1000 доларів США; 2500 доларів США, що складає 11 500 доларів та по розписці від 26.01.2017 року просив стягнути 9 000 грн., які надав їй у той же день.

Однак, в подальших судових засіданнях, після того, як відповідачка стверджувала, що 26.01.2017 року вона дійсно взяла у нього в борг 20 500 доларів для організації концерту Сухішвілі, позивач разом із своїм представником знову змінили свою позицію і пояснили, оскільки відповідачка стверджує, що 26.01.2017 року вона взяла саме 20 500 доларів США, то позивач пригадав, що дійсно давав їй у той день спочатку 9 000 доларів, а потів сходив додому і доніс ще суму коштів, що загалом склало 20 500 доларів, тому він просить стягнути саме цю суму боргу тільки по одній розписці від 26.01.2017 року, а по раніше наданим розпискам від: 31.08.2015 року; 09.11.2015 року та по розписці без дати вказав, що стягувати борг поки не хоче користуючись своїм правом змінювати позовні вимоги та на даний час бажає стягнути тільки суму боргу по останній розписці від 26.01.2017 року з урахуванням пені.

В подальшому позивач знову змінив свою позицію і суду пояснив, що він просить все ж таки стягнути з відповідачки на його користь суму боргу тільки за одним договором позики від 26.01.2017 року в сумі 20 500 доларів США, яка складається з 9 000 доларів США, які він позичив позивачці у той день /26.01.2017/; 11 500 доларів США це сума коштів, яку він надав відповідачці по попереднім розпискам від 31.08.2015 року; 09.11.2015 року та по розписці без дати без врахування відсотків та просить стягнути пеню у розмірі 146 244, 54 грн. розраховану на час подачі уточненого позову 06.07.2017 року.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні як первісний позов, так і уточнений не визнала і будучи допитаною в порядку ч.2 ст.57 ЦПК України /2004 р./як свідок суду показала, що дійсно декілька разів вона брала у позивача в борг різні суми доларів США. Так, по першій розписці від 31.08.2015 року вона взяла у позивача 5000 доларів під проценти, тому в розписці вказали 8000 доларів США з урахуванням процентів. По другій розписці від 09.11.2015 року вона взяла у позивача 3000 доларів США, а сума 4800 доларів США була вказана з врахуванням процентів. По третій розписці /без дати/ вона взяла у позивача дві суми: першу 1000 доларів США, а в розписці вказали 1100 доларів США з врахуванням процентів, а по другій розписці взяла 2500 доларів США та в розписці вказали суму 2750 доларів США з врахуванням процентів.

Всі перелічені суми боргу вона повернула позивачу у повному обсязі, але не у строк вказаний у розписках, а повертала із простроченням цих строків. Але розписок про повернення коштів у позивача не брала.

26.01.2017 року вона взяла у позивача ще 20500 доларів США для організації концерту Сухішвілі, який повинен був відбутися і відбувся 31.03.2017 року.

04.04.2017 року у приміщенні свого офісу вона повернула позивачу всю суму боргу з відсотками і коли вона попросила щоб позивач повернув їй оригінал розписки від 26.01.2017 року, то той повідомив, що цієї розписки у нього не має, тоді вона попросила позивача зачекати, знайшла свою копію цієї розписки і на її вимогу, на цій копії, позивач власноручно написав, що раніше отримані ним розписки вважати недійсними, але дату не поставив.

І на цій же розписці, вона сама дописала, що отримала від позивача розписку про погашення всіх боргових зобовязань та поставила дату 04.04.2017 року.

Як позивачка, так і її представник просять відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що неодноразові зміни своїх позицій позивачем під час судових засідань піддають сумніву достовірність його тверджень і зазначили, якби позивач з першого позову і до закінчення судового розгляду відстоював одну позицію та маючи на руках оригінали розписок, а відповідачка не має розписок від позивача про отримання ним сум коштів, то в такому б випадку на їх думку позов можна було б задовольняти.

Під час судового розгляду представником позивача, в якості письмового доказу, був наданий лист-запрошення від НВФ Бровафарма м.Бровари, Київської області про запрошення позивача на семінар-тренінг в м.Бровари на 3-6 квітня 2017 року та відповідь на запит адвоката про те, що позивач брав участь в цьому семінарі. /а.с.62-63/

Судом також було задоволено клопотання представника відповідачки про допит в якості свідка директора НВФ Бровафарма ОСОБА_6, який підписував вищевказане запрошення на семінар та довідку про участь позивача в цьому семінарі про що постановлювалось дві ухвали суду про допит свідка в режимі відеоконференції з Броварським міськрайонним судом Київської області спочатку на 30.08.2017 року, однак свідок зявившись в Броварський міськрайонний суд допитаний не був, із-за того, що 30.08.2017 року від відповідачки ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення слухання справи із-за поганого самопочуття та вдруге призначений допит в режимі відеоконференції на 13.10.2017 року знову не відбувся із-за неявки відповідача та її представника. /а.с.71; 78; 80; 91/

В подальшому позивач подав до суду письмове клопотання про відмову від раніше наданих письмових доказів, а саме листа-запрошення на семінар в м.Бровари та від довідки, що він приймав участь в цьому семінарі і просив суд не брати до уваги ці письмові докази, не давати їм правової оцінки і вирішувати справу без їх врахування, а на підставі інших доказів по справі, у звязку з чим допит свідка ОСОБА_6 не відбувся.

Крім того, судом по справі були вжиті заходи забезпечення позову та була постановлена ухвала про накладення арешту на нерухоме майно відповідачки. /а.с.30/

Таким чином суд приймає рішення на підставі досліджених в судовому засіданні і наданих сторонами доказів, тому заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази суд дійшов висновку, що уточнений позов від 06.07.2017 року, який підтримує позивач підлягає задоволенню за наступних підстав. /а.с.60-61/

Так, в судовому засіданні було встановлено і підтверджено як позивачем так і відповідачкою, що 31.08.2015 року відповідач ОСОБА_4 взяла в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000 доларів США під проценти, але в розписці було вказано, що взяла суму коштів у розмірі 8000 доларів США та зобовязалась повернути цю суму коштів 01.09.2016 року, як вказали в судовому засіданні позивачка та відповідач ця сума 8000 доларів США була вказана з урахуванням процентів. /а.с.5/

09.11.2015 року відповідач ОСОБА_4 взяла в борг у позивача ОСОБА_1 - 3000 доларів США під проценти, але в розписці вказали, що взяла 4800 доларів США з врахуванням обумовлених між ними процентів і зобовязувалась повернути всю суму боргу 4800 доларів США - 09.11.2016 року. /а.с.6/

Після цього, відповідач ОСОБА_4 взяла в борг у позивача дві суми коштів, одну у розмірі 1000 доларів США, але в розписці /без дати/ вказала, що взяла 1100 доларів США це з врахуванням обумовлених процентів та взяла ще одну суму коштів у розмірі 2500 доларів США, але в розписці вказала, що взяла 2750 доларів з врахуванням обумовлених процентів і зобовязувалась повернути обидві суми коштів 1100 доларів та 2750 доларів США до однієї дати до 01.08.2016 року. /а.с.7/

Позивач в судовому засіданні стверджував, що вищевказані суми позик відповідачка йому не повернула до теперішнього часу, а відповідач в свою чергу стверджувала перед судом, що повернула всі перелічені суми коштів з процентами, але визнала, що повертала не своєчасно, як вказувала у розписках, а повертала із запізненнями.

При цьому розписок позивача в отриманні ним перелічених сум позик, відповідачем надано не було.

26.01.2017 року між відповідачем ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 був укладений ще один письмовий договір позики, однак в розписці цього разу, відповідач зазначила, що не взяла кошти, а вказала, що зобовязується повернути суму 20 500 доларів США взяту у ОСОБА_1 до 01.02.2017 року. І у випадку не своєчасного повернення вона буде сплачувати пеню у розмірі 0,17% за кожний прострочений день від суми 20500 доларів США. /а.с.8; 39/

Позивачем до справи були долучені копії вищезазначених розписок про надання позик, але в судовому засіданні він надавав для огляду їх оригінали.

У відповідності зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тобто, на підставі вищезазначених чотирьох розписок вбачається, що між відповідачем ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 існувало 5-ть письмових договорів позик, згідно яких він передав, а відповідач ОСОБА_4 отримала певні суми коштів в доларах США з обумовленими між ними в перших трьох розписках процентів за користування коштами. /в одній розписці без дати було два договори позики/

Та з перших трьох розписок від 31.08.2015 року, 09.11.2015 року та розписки без дати вбачається, що відповідач зобовязувалась повернути позивачу вищезазначені суми коштів з врахуванням обумовлених між ними процентів, що не суперечить змісту договору позики, який може бути укладений у вільній формі, але обовязково в письмовому виді.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила, що дійсно уклала з позивачем всі вищезазначені пять договорів позик.

Однак, в судовому засіданні достовірно не було встановлено чи повертала відповідач ОСОБА_4 позивачу суми коштів за першими чотирма договорами позики від 31.08.2015 року, 09.11.2015 року та розписки без дати /дві позики/, оскільки відповідач наполягає, що повернула всі перелічені в розписках суми з врахуванням процентів, але із простроченням дат вказаних у розписках, а позивач в судовому засіданні наполягав на тому, що відповідачка не повернула йому жодної суми позики по цим розпискам.

При цьому, відповідачем у супереч вимог ч.1 ст.60 ЦПК України /2004 р./ та ч.1 ст.81 ЦПК України /в новій редакції/не надано суду письмових доказів /розписок, тощо/ про те, що позивач отримав від неї суми позик по розпискам від 31.08.2015 року, 09.11.2015 року та розписці без дати.

Як пояснила в судовому засіданні відповідач, розписок про отримання коштів від позивача вона не відбирала, т.я. повністю довіряла йому та їй було соромно, що кошти повертала із простроченням обумовлених дат.

Згідно ст.545 ЦК України якщо позичальник видав позикодавцю борговий документ, позикодавець, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його позичальнику.

У разі неможливості повернення розписки кредитор повинен вказати про це у своїй розписці, яку він видає позичальнику. У частині 3 ст. 545 ЦК встановлена презумпція, що наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Однак ця презумпція не є жорсткою та безумовною. Так, у разі фактичного виконання позичальником свого обов'язку щодо повернення грошових коштів підтвердженням виконання позичальником свого обов'язку будуть банківські квитанції або платіжні доручення щодо перерахування грошових коштів тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 545 ЦК у разі відмови позикодавця повернути борговий документ або видати розписку позичальник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст.12 ЦПК передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини 1 та 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду …

У відповідності з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на даний час між позивачем та відповідачкою існує спір тільки по одному договору позики від 26.01.2017 року, згідно якого відповідачка зобовязалась повернути позивачу суму коштів 20 500 доларів США до 01.02.2017 року, отриману нею від позивача. І в разі несвоєчасного повернення цієї суми до вказаної дати, відповідачка зобовязалась сплачувати позивачу пеню в розмірі 0,17 % за кожний прострочений день. /а.с.39/

До матеріалів справи долучена копія цієї розписки, а її оригінал знаходиться у позивача і надався ним для огляду в судовому засіданні.

Відповідач підтвердила в судовому засіданні, що 26.01.2017 року вона взяла в борг у позивача 20 500 доларів США.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно було встановлено наявність укладеного договору позики від 26.01.2017 року між позивачем та відповідачем із зазначенням конкретної суми позики, дати повернення цієї позики і розміру пені за прострочення виконання зобовязання.

Оскільки, позивач у відповідності з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України довів перед судом передачу відповідачці суми позики 20 500 доларів США, то відповідач в свою чергу повинна надати докази на підтвердження факту повернення цієї суми позивачу.

На підтвердження своїх заперечень, відповідач надала суду копію свого екземпляру розписки від 26.01.2017 року, якою зобовязувалась повернути позивачу 20 500 доларів США і на якій позивачем власноручно був зроблений напис, що раніше отримані ним розписки вважати недійсними, але без зазначення дати, коли саме позивач зробив цей напис. /а.с.39/

В судовому засіданні позивач підтвердив, що власноручно зробив цей напис, але стверджував, що зробив його 26.01.2017 року коли відповідачка писала йому розписку про обовязок повернути 20 500 доларів США і що цей напис означає вважати недійсними розписки відповідачки від 31.08.2015 року, 09.11.2015 року та розписки без дати, з яких він переніс чисту суму боргу /без врахування відсотків/ у розмірі 11 500 доларів США у розписку від 26.01.2017 року.

Відповідач в свою чергу стверджувала перед судом, що цей напис позивач робив саме 04.04.2017 року і на підтвердження цього послалась на свій власноручно написаний напис в цій же розписці, що вона отримала від позивача розписку про погашення всіх боргових зобовязань та, що нею була вказана саме ця дата 04.04.2017 року. /а.с.39/

Крім того, за клопотанням відповідача судом була допитана в якості свідка ОСОБА_7, яка працює менеджером разом з відповідачкою в ПП Престиж Тріал і яка підтвердила, що на початку квітня 2017 року позивач приходив до них в офіс і бачила як отримав від відповідачки якусь суму коштів і писав розписку про отримання.

Однак, суд не може розцінити покази цього свідка як беззаперечний доказ отримання коштів позивачем 04 квітня 2017 року, оскільки по перше: судом було встановлено, що вказане підприємство де свідок працює менеджером зареєстровано на дочку відповідачки і що відповідач фактично являється власником і керівником цього підприємства, тому покази свідка ОСОБА_7 розцінюються судом як зацікавлені на користь відповідачки, а по друге: у відповідності з вимогами ст.545 ЦК України факт повернення суми позики позивачу не може бути підтверджений показаннями свідка, оскільки вказана норма закону в якості таких доказів передбачає надання суду банківських квитанцій або платіжних доручень щодо перерахування грошових коштів,або розписок кредитора про отримання ним суми боргу чи оригіналом боргового документу, який повинен знаходитись у відповідачки.

І цією ж нормою закону /ст.545 ЦК/ передбачено, що у разі відмови позикодавця повернути борговий документ або видати розписку позичальник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідач в судовому засіданні зазначила, що 04.04.2017 року, коли вона повністю розрахувалась з позивачем і повернула йому всю суму позики 20 500 доларів з урахуванням пені, то будучи необізнаною вона не відібрала від нього розписки про отримання позивачем всієї суми позики з пенею і про відсутність претензій з його боку.

Однак такі твердження відповідача викликають у суду сумніви щодо достовірності, т.я. вона і її свідок ОСОБА_7 суду пояснили, що після передачі грошей відповідач сказала позивачу щоб той повернув відповідачці останню боргову розписку від 26.01.2017 року і з їхніх слів, коли позивач сказав, що принесе цю розписку, то відповідач почала шукати у своїх документах копію тієї розписки і коли знайшла то надала позивачу для напису, що раніше отримані ним розписки вважати недійсними.

Це свідчить, що відповідач була обізнана, що після повернення коштів потрібен письмовий документ на підтвердження факту повернення коштів, тому у такому випадку відповідачці потрібно було відібрати від позивача розписку про отримання ним всієї суми позики і про відсутність претензій з його боку, оскільки напис зроблений позивачем що раніше отримані ним розписки вважати недійсними ніяким чином не підтверджує факту повернення коштів.

Зміна позицій позивача щодо обґрунтування свого позову дійсно може викликати певні сумніви /про що зазначив представник відповідача/, однак відповідач в судовому засіданні підтвердила, що 26.01.2017 року вона дійсно отримала від позивача суму коштів у розмірі 20 500 доларів США і написала вказану розписку в якій зазначила, що зобовязується повернути ці кшоти, а не отримала їх, що в свою чергу підтверджує покази позивача, що в загальну суму коштів 20 500 доларів США увійшло 9 000 доларів США, які він позичив їй у той день, та 11 500 доларів США по раніше наданим розпискам без врахування відсотків.

Враховуючи, що позивач в судовому засіданні довів факт укладення між ним та відповідачкою договору позики від 26.01.2017 року, а відповідач не надала суду належних доказів на підтвердження факту повернення отриманої нею за цим договором суми позики, тому уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача сума позики у розмірі 20 500 доларів США та пеня за несвоєчасне повернення цієї суми із обумовленою сторонами договору пені у розмірі 0,17 % за кожний день прострочення і таким чином підлягає до стягнення пеня у розмірі 146 244, 54 грн. розрахунок якої наданий позивачем в уточненому позові станом на 06.07.2017 року і з яким погоджується суд. /а.с.61/

Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 81, 263, 264, 265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Уточнений позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 /с.Н.Піщане, м.Суми, пров.Підлісний, 4, реєстраційний номер облікової картки платника податків / на користь ОСОБА_1 /м.Суми, вул.Г.Кондратьєва, 211, к.А, кв.71, реєстраційний номер облікової картки платника податків / суму боргу за договором позики від 26.01.2017 року у розмірі 20 500 доларів США, пеню у розмірі 146 244, 54 грн. та судовий збір у розмірі 1 800 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.І. Чернобай