22-ц/775/555/2018(м)
Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 221/1962/18

Номер провадження 22-ц/775/555/2018(м)

14 серпня 2018 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Єфремової О.В.

сторони:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 10 травня 2018 року, у складі судді Писанець Н.В.,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 08 грудня 2008 року банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв'язку з чим, станом на 28 лютого 2018 року за виникла заборгованість на загальну суму 94538,37 грн., з яких заборгованість за кредитом 3900,02 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 81702,43 грн., заборгованість за пенею та комісією 4196 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 4489,92 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судовий збір у розмірі 1762 грн.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 10 травня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішення суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та,посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Волноваського районного суду Донецької області від 10 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував наслідки спливу позовної давності за даними правовідносинами, та обчислив строк позовної давності з дати останнього платежу відповідача. Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що з 18 жовтня 2014 року почався перебіг позовної давності за кожним черговим платежем, а перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається із наступного дня після спливу дії картки. Оскільки строк дії картки продовжувався до вересня 2015 року, то позивач, що пред'явив позов до суду у квітні 2018 року, звернувся у межах трирічного строку позовної давності.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У свою чергу, 06 липня 2018 року відповідач подала відзив на апеляційну скаргу, в якій вказує ,що вона заявляла про застосування строків позовної давності у суді першої інстанції, та судом першої інстанції правильно визначено перебіг строку позовної давності, з урахуванням строку дії картки, а тому доводи позивача не заслуговують на увагу. Вважає рішення законним, обґрунтованим та таким що відповідає вимогам діючого законодавства, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Представник позивача та відповідач, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з'явились, від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю. ( а.с. 73-77)

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3, надані у судовому засіданні 07 серпня 2018 року, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з того, що, оскільки відповідач зробив останній платіж 18.10.2014 року, то позивач звернувся до суду зі спливом трирічного строку позовної давності за основними вимогами , отже, позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення процентів ,неустойки, тощо).

Проте, погодитись з таким висновком суду погодитись не можна.

Як встановлено судом, 08 грудня 2008 року ОСОБА_2 приєдналася до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», ознайомившись з ними та підписавши відповідну заяву. Таким чином між сторонами було укладено кредитний договір № б/н від 08 рудня 2008 року на умовах, викладених у довідці про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна», згідно з якою відповідач отримала кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі 4000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік, яка нараховується на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно наданої копії, відповідачу ОСОБА_2 протягом дії договору була надана кредитна картка універсальна : № НОМЕР_2 - терміном дії до 09/2015 року( а.с. 33).

Доводи апеляційної скарги, що заява-анкета є нечитабельною, тому з неї незрозуміло, чи містить вона відомості про вид картки, яку відповідач виявила бажання оформити, розмір кредитного ліміту у разі оформлення такого, розмір відсотків за користування кредитом, обов'язок виплачувати інші платежі, у разі досягнення між сторонами домовленостей з цього приводу, спростовується письмовими доказами, а саме: заявою від 08 грудня 2008 року, яку ОСОБА_2 особисто підписувала, що нею не заперечується, паспортними даними, які ОСОБА_2 особисто завіряла при укладанні договору (а.с.8,16), письмовим відзивом на позовну заяву, в якій вона погоджувалась, що між сторонами був укладений кредитний договір (а.с.30-31), ксерокопією кредитної картки Універсальна, та розрахунком заборгованості. ( а.с.5-7 )

Крім того, згідно матеріалів справи, вбачається що відповідач була активним клієнтом ПАТ КБ « ПриватБанк» з 2008 року до 2014 року. (а.с.5-7)

Із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг випливає, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти.

Відповідно до п. 3.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг строк дії карти зазначено на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

З Умов та Правил надання банківських послуг випливає, що договір є чинним у межах строку дії карти.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії картки, виданій ОСОБА_2, сплив 30 вересня 2015 року.( а.с.33)

Сторони не погоджували графік платежів за кредитним, отже повну заборгованість за умовами даного кредиту відповідач мала сплатити до 30 вересня 2015 року.

До суду позивач звернувся 04 квітня 2018 року. ( а.с. 2)

Відповідач заявила письмове клопотання про застосування строків позовної давності за усіма вимогами банку.( а.с.31)

Згідно частини 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем кредитного обов'язку, станом на 28 лютого 2018 року утворилась заборгованість за тілом кредиту 3900,02 грн. та відсотках за користування кредитом у розмірі 81702,43 грн.( а.с. 7)

Отже, враховуючи приписи статті 257 ЦК України , позивач не пропустив строки для пред'явлення вимог щодо стягнення кредитної заборгованості у вигляді кредитного ліміту у розмірі 3900,02 грн.

Що стосується нарахування процентів за користування кредитом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повергнення позики.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема ,щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

За умовами даного договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 30 вересня 2015 року ( останнього дня строку дії картки)

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на вказане судова колегія відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Така правова позиція викладена у Поставі Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Отже, враховуючи викладене, відсотки за користування кредитом підлягають до стягнення в межах трирічного строку перед зверненням позивач до суду, тобто з 04 квітня 2014 року по 30 вересня 2015 року( кінцевого дня погодженого сторонами строку кредитування) та складає, згідно із розрахунком заборгованості ,- 968 гривень 85 копійок.

У стягненні відсотків , нарахованих позивачем після 30 вересня 2015 року, слід відмовити.

Що стосується нарахування штрафних санкцій.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

Згідно частини 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно статті 1 Закону України від 02 вересня 2014 року N 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Відповідно до частин 2 та 3 стаття 11 Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України від 02 вересня 2014 року N 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Отже, при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статі 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».(Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-2879цс16 від 13 березня 2017 року.)

Оскільки відповідач ОСОБА_2 з 2007 року зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1,тобто в населеному пункту, де проводилася антитерористична операція, підстав для нарахування та стягнення з неї штрафних санкцій, не має.

У свою чергу, заборгованість з пені та комісії у розмірі 4196, 00 гривень, яку позивач заявив до стягнення з відповідача, за своєю природою є пенею, та, враховуючи приписи Закону України №1669 від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» ,також не підлягає до стягнення з відповідача, та у задоволені цих вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України ,виходячи із пропорційності розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений судовий збір у розмірі 224 гривні 65 копійок, що становить 5,1 відсотка від задоволеного позову та сплаченої позивачем суми судового збору у суді першої інстанції та подання апеляційної скарги у загальному розмірі 4405 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381,382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 10 травня 2018 року скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягання заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, рахунок № 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.12.2008 року, станом на 28 лютого 2018 року , та яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3900( три тисячі дев'ятсот) гривень 02 копійки, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 968( дев'ятсот шістдесят вісім) гривень 85 копійок, та суму судового збору у розмірі 224( двісті двадцять чотири) гривні 65 копійок.

В решті позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 20 серпня 2018 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Кочегарова Л.М.

Пономарьова О.М.