АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 686/1175/16-ц
Провадження № 22-ц/792/675/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач),

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Дубова М.В.

за участю учасників справи: апелянта ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5, апелянта ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2018 року (суддя Козак О.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У січні 2016 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що з січня 1999 року вона проживала з ОСОБА_6 як подружжя. 5 жовтня 1999 року між ними було зареєстровано шлюб. За час шлюбу з відповідачем вони придбали: квартиру №АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу від 27 грудня 2002 року, право власності на яку було зареєстровано на відповідача. На придбання вказаної квартири її батьки надали 7000 доларів США, що складало 1/2 частини вартості на час придбання. На даний час вартість квартири згідно звіту оцінки №2348 від 26 листопада 2015 року становить 279730 грн.

Також в період з 1999 року по 2015 рік вони побудували двохповерховий цегляний будинок, господарську прибудову до будинку та господарську будівлю сарай на земельній ділянці по вул. Перлинна, 1 в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області та земельній ділянці, кадастровий номер :04:001:0536 площею 0,2029 га, належних ОСОБА_6 Будинок та господарські будівлі в експлуатацію не прийняті, вартість будівельних матеріалів, використаних на їх будівництво, згідно висновку експерта №88/15 від 31 грудня 2015 року складає 618043 грн.

ОСОБА_6 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13 травня 2003 року. Вона з сином ОСОБА_8 прописана та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також позивач зазначила, що з 24 листопада 2015 року відповідач залишив сім'ю та проживає в будинку за місцем реєстрації, її з сином в будинок не допускає, змінив замки на вхідних дверях в будинок. Добровільно вирішити питання про поділ майна відповідач відмовляється.

Враховуючи, що вищевказана квартира та будівельні матеріали, використанні на будівництво будинку та господарських споруд, які не прийнятті в експлуатацію, були придбані за кошти подружжя в період шлюбу, вони є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу в рівних частинах кожному з подружжя.

У звязку з цим позивач просила суд розподілити спільне майно подружжя та: визнати за нею, ОСОБА_4, право власності на 1/2 частину квартири №АДРЕСА_1, залишивши другу 1/2 частину квартири у власності ОСОБА_6; виділити ОСОБА_6 у власність будівельні матеріали, використанні на будівництво будинку, господарської прибудови до будинку та господарської будівлі сараю по вул. Перлинна, 1 в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області та земельній ділянці, кадастровий номер :04:001:0536 за тією ж адресою та стягнути з ОСОБА_6 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини будівельних матеріалів, використаних на будівництво вказаного будинку, господарської прибудови до будинку та господарської будівлі сараю в сумі 309021,50 грн.; стягнути з відповідача на її користь всі судові витрати по справі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2018 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, а саме: квартири №АДРЕСА_1; будівельних матеріалів, використаних на будівництво будинку, господарської прибудови до будинку та господарської будівлі по вул. Перлинна, 1 в с. Лісові Гринівці, Хмельницького району, Хмельницької області. Залишено іншу 1/2 частини: квартири №АДРЕСА_2 та будівельних матеріалів, використаних на будівництво будинку, господарської прибудови до будинку та господарської будівлі по вул. Перлинна, 1 в с. Лісові Гринівці, Хмельницького району, Хмельницької області у власності ОСОБА_6 В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 5178 грн.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2018 року вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішеннямХмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2018 року, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить його змінити в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя будівельних матеріалів, використаних на будівництво будинку, господарської прибудови до будинку та господарської будівлі по вул. Перлинна, 1 в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, залишення 1/2 частини цього майна ОСОБА_6, та ухвалити в цій частині нове рішення, задоволити позовні вимоги позивача в цій частині, а саме: виділити ОСОБА_6 у власність будівельні матеріали, використані на будівництво будинку, господарської прибудови до будинку та господарської будівлі сараю по вул. Перлинна, 1 в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 1/2 частини будівельних матеріалів, використаних на будівництво будинку, господарської прибудови до будинку та господарської будівлі сараю в сумі 309021,50 грн. В іншій частині рішення суду апелянт просить залишити без змін. Також просила вжити заходи забезпечення позову.

Вважає рішення в частині обраного способу захисту прав позивача щодо поділу будівельних матеріалів незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не застосовано закон, який підлягає застосуванню, висновки суду не відповідають обставинам, встановленим в судовому засіданні, тому підлягає скасуванню з постановленням нового рішення в цій частині.

Посилається на те, що постановляючи рішення місцевий суд в означеній частині вимог змінив спосіб захисту та позовні вимоги задоволив частково, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя будівельних матеріалів, залишивши іншу 1/2 частину спільного майна подружжя будівельних матеріалів ОСОБА_6 При цьому, на думку апелянта, судом невірно застосовано положення ст. 5 ЦПК України. Як вказано в апеляційній скарзі, обраний позивачем спосіб захисту щодо поділу незавершеного будівництвом будинку відповідає правовим позиціям ВСУ у справі №6-2710цс15 від 16 грудня 2015 року та у справі №6-2811цс15 від 30 березня 2016 року.

Оскільки суд при постановленні рішення застосував спосіб захисту інший, ніж заявляла у позові позивач, то складається ситуація, в якій реально виконати рішення суду про визнання 1/2 частини права власності на будівельні матеріали за ОСОБА_4 буде неможливо ні в який спосіб взагалі: ні зареєструвати право власності, ні вступити в реальне користування, ні виділити їх в натурі, ні забрати їх фізично. Тому апелянт вважає, що обраний судом в оскаржуваному рішенні спосіб захисту не тільки не відповідає інтересам позивача, який звернувся до суду за захистом свого права, але й не вирішує спір по суті. Рішення суду в оскаржуваній частині не може бути зареєстровано ні в якому державному органі, реєстрі, не може бути виконано виконавчою службою, позивач не зможе реалізувати своє право на 1/2 частину будівельних матеріалів ні в який спосіб юридично (ні забрати, ні вивезти), в той час як відповідач ОСОБА_6 буде продовжувати проживати в будинку, де зареєстрований, та не допускати позивача до цього будинку.

При розгляді даної апеляційної скарги у випадку застосування судом іншого, ефективного способу поділу будівельних матеріалів, використаних на будівництво будинку, може бути застосований спосіб захисту у вигляді визнання по 1/2 частині права власності за позивачем та відповідачем на незавершений будівництвом будинок 67% готовності, підвал під господарською будівлею 81% готовності, господарська прибудова 48% готовності, господарська будівля 73-100% готовності по вул. Перлинна, 1 в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 ОСОБА_6 просить відмовити у задоволенні її апеляційної скарги на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 лютого 2018 року. Відповідач зазначає, що поділу підлягає лише майно, яке було набуте в шлюбі. Надані суду першої інстанції первинні документи на придбання будівельних матеріалів до реєстрації шлюбу підтверджують, що основна їх частина є особистою власністю ОСОБА_6 Для суду першої інстанції цей факт виявився недоведеним. Крім того, з висновку судового експерта ОСОБА_9 №41/18д від 7 травня 2018 року встановлено, що питома вага будівельних матеріалів, придбаних згідно первинних документів, в загальному будівництві становить 66%.

Водночас, до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2018 року звернувся ОСОБА_6, просить його скасувати, винести нове судове рішення по справі, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про поділ спільного майна подружжя.

Вважає рішення таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано всі обставини, які мають значення для вирішення справи, висновки суду не відповідають наданим доказам та реальним обставинам справи, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Посилається на те, що судом не було враховано той факт, що джерелами для побудови будинку, що у с. Лісові Гринівці, та для купівлі квартири №24, що у м. Хмельницькому по вул. М. Гречка, 10/1, є його особисті накопичення за час до укладення шлюбу з позивачем. ОСОБА_6 зазначає, що спірне майно подружжя було придбане у період дії Кодексу про шлюб та сім`ю, в якому не вказано, чиєю власністю є заробітна плата, одержана одним з подружжя. Зокрема, у постанові Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли у судовій практиці по застосуванню Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 15 червня 1973 року, а саме п. 6, наведено перелік майна, що є спільною сумісною власністю. Але заробітна плата у вказаний перелік не включена. Оскільки саме вказана постанова Пленуму ВСУ була чинною у період, коли було придбано спірне майно, заробітна плата до 1 січня 2014 року не була спільною сумісною власністю подружжя.

На думку апелянта суд на підставі листа архівного сектору Хмельницької районної державної адміністрації №118 від 14 грудня 2016 року про відсутність прізвища ОСОБА_6 серед громадян, яким надавався дозвіл на будівництво індивідуальних житлових будинків, неправомірно не прийняв як належний та допустимий доказ надану відповідачем виписку з розпорядження Хмельницької районної адміністрації №246 від 18 червня 1993 року про надання ОСОБА_6 дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських приміщень в с. Лісові Гринівці.

Вважає, що така важлива обставина як виникнення у відповідача права на будівництво житлового будинку в 1993 році безпідставно судом залишилась не вивченою, оскільки вищевказане розпорядження є рішенням органу державної влади, прийняттю якого передує ряд обов`язкових документів, таких як рішення та подання Лісогринівецької селищної ради і багато інших, в яких міститься прізвище відповідача. Рішення органу влади не може бути скасовано чи спростовано листом з архіву, де з невстановлених причин у додатку до розпорядження не виявлено прізвище відповідача.

ОСОБА_6 не погоджується з тим, що суд визнав неналежними та недопустимими доказами придбання будівельних матеріалів до укладення шлюбу з позивачем з тих підстав, що позивач висловила сумнів, що ці будівельні матеріали були використані у будівництві житлового будинку в с. Лісові Гринівці.

Як зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_6 суд необґрунтовано відкинув показання свідків зі сторони відповідача, безпідставно визнавши їх суперечливими, віддавши перевагу показанням свідків зі сторони позивача, підкріпленими лише двома фотознімками, наданими позивачем на останньому судовому засіданні, з невідомою датою їх виготовлення та документами на придбання черепиці. Вказані фотографії як докази були подані з порушення норм чинного ЦПК України, зокрема, після початку розгляду справи по суті без надання копії іншій стороні. Крім того, інформація, що міститься на знімках, ніяким чином не співвідноситься із пояснювальними підписами під знімками. Зокрема, той факт що знімки ніби-то відображають події 2001 року, жодним чином не вбачається із зображень на самих фотографіях. Суд в порушення норм ЦПК України ухвалив долучити вказані докази до матеріалів справи і на них фактично побудував своє рішення. Докази позивача ґрунтуються майже виключно на показаннях свідків та фотографіях.

Також порушенням ОСОБА_6 вважаєте те, що при постановленні рішення суд не вказав жодного переліку будівельних матеріалів, на половину яких було визнано право власності за позивачем, адже після розірвання шлюбу з позивачем і не допуску ОСОБА_6 до квартири №24, що у м. Хмельницькому по вул. М. Гречка, 10/1, останній змушений був добудувати будинок у с. Лісові Гринівці та вкладати у нього значні матеріальні ресурси.

Як вважає ОСОБА_6 суд при розгляді справи по суті формально підійшов до дослідження матеріалів справи, не дав достатньої оцінки наявним у справі обставинам, не провів комплексного дослідження всіх матеріалів справи, безпідставно надав перевагу доказам позивача, не обґрунтовано не взяв до уваги належні та допустимі докази, надані відповідачем, що і призвело до невірного вирішення спору по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 ОСОБА_4 просить залишити без задоволення його апеляційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 лютого 2018 року. Позивач зазначає, що на придбанняквартири №24 по вул. М. Гречка, 10/1 у м. Хмельницькому використані заощадження батьків позивача 7000 доларів, 3000 доларів сторони позичили в ОСОБА_10, що було підтверджено останньою в якості свідка, решта коштів спільні заощадження сторін. Також ОСОБА_4 відмічає, що виписка з розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації №246 від 18 червня 1993 року про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель підробна та сфальсифікована. Щодо судової експертизи на предмет ідентифікації придбаних і використаних будівельних матеріалів у суді першої інстанції відповідач клопотання не заявляв, і ці питання не впливають на предмет доказування і вирішення справи по суті.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_6 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 5 жовтня 1999 року ОСОБА_6 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 березня 2016 року (т. 2 а. с. 67).

В період шлюбу, згідно договору купівлі-продажу від 27 грудня 2002 року ОСОБА_6 придбав квартиру №АДРЕСА_1 за 81900 грн., яка була зареєстрована на праві власності за останнім (т. 1 а. с. 10, 11).

Відповідно до довідки ЖЕКу №443 від 24 грудня 2015 року у вказані квартирі прописані та проживають - ОСОБА_4, ОСОБА_8 (т. 1 а. с. 14).

Згідно листа Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області №1238 від 2 серпня 2016 року по наявній в сільській раді інформації ОСОБА_6 є власником земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку, що знаходиться на території Лісовогринівецької сільської ради, загальною площею 0,367 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю, який зареєстровано у Книзі записів державних актів за №1576. У будинку по вул. Перлина, 1 с. Лісові Гринівці, Хмельницького району Хмельницької області зареєстровані: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (т. 1 а. с. 191, 204).

З наданої суду Лісовогринівецькою сільською радою Хмельницького району Хмельницької області копії державного акту на право приватної власності на землю вбачається, що ОСОБА_6 на підставі рішення Четвертої сесії Лісовогринівецької сільської ради народних депутатів №6 від 26 вересня 2002 року набув право приватної власності на земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку площею 0,367 га, що розташована на території с. Лісові Гринівці, Лісовогринівецька сільська рада (т. 1 а. с. 236-239).

Також, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_6 на праві приватної власності зареєстрована земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства в с. Лісові Гринівці, Хмельницького району Хмельницької області, площею 0,2029 га, на підставі свідоцтва про право власності, виданого 12 червня 2013 року (т. 1 а. с. 219).

Кошторисна вартість будівельних робіт та матеріалів, використаних при будівництві житлового будинку та господарських будівель по вул. Перлинній, 1 у с. Лісові Гринівці, Хмельницького району, Хмельницької області та виконаних робіт, на дату проведення оцінки, згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного експертного дослідження №88/15 від 31 грудня 2015 року складає: кошторисна вартість будівельних робіт 72963 грн.; кошторисна вартість будівельних матеріалів 618043 грн. (т. 1 а. с. 69-94).

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи №367/016 від 14 червня 2016 року станом на 5 травня 2016 року житловий будинок та господарські будівлі по вул. Перлинній, 1 в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області мали наступну будівельну готовність: житловий будинок - 67%; підвал під господарською прибудовою - 81%; господарська прибудова (без врахування підвалу) - 48%; господарська будівля від 73% до 100%, в залежності від того, в якому стані перебувають конструкції всередині будівлі (внутрішні приміщення даної будівлі не оглядались). Ринкова вартість будівельних матеріалів, використанних на будівництво будинку та господарських будівель по вул. Перлинна, 1 в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області, станом на 14 червня 2016 року складає 566168 грн. (т. 1 а. с. 119-173).

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що квартира №АДРЕСА_1 була придбана, а незавершений будівництвом житловий будинок, господарська прибудова до нього, господарська будівля по вул. Перлинній, 1 в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області були побудовані ним тільки за його особисті кошти. Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього.

Дослідивши надану суду Лісовогринівецькою сільською радою Хмельницького району Хмельницької області копію державного акту на право приватної власності на землю серія ІV-ХМ №007953 місцевий суд встановив та дійшов висновку, що ОСОБА_6 набув право приватної власності на земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку площею 0,367 га, що розташована на території с. Лісові Гринівці, Лісовогринівецька сільська рада, на підставі рішення Четвертої сесії Лісовогринівецької сільської ради народних депутатів №6 від 26 вересня 2002 року, тобто вже після укладення шлюбу з позивачем.

Надану відповідачем виписку з розпорядження від 18 червня 1993 року №246 про надання ОСОБА_6 дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських приміщень в с. Лісові Гринівці, тобто ще до укладення шлюбу з позивачем, суд не прийняв, як належний та допустимий доказ, оскільки, згідно листа архівного сектору Хмельницької районної державної адміністрації №118 від 14 грудня 2016 року, відповідно до додатку до розпорядження №246 від 18 червня 1993 року з переліком установ та списків громадян, яким надавався дозвіл на будівництво індивідуальних житлових будинків на нововиділених земельних ділянках, в списку прізвище ОСОБА_6 відсутнє. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження набуття ним у власність чи користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських приміщень в с. Лісові Гринівці в 1993 році, та відповідно отримання у встановленому законом порядку дозволу на будівництво будинку в 1993 році.

Крім того, суд зробив висновок про те, що відповідач не надав суду доказів того, які саме будівельні матеріали були ним використані у будівництві житлового будинку та господарських споруд, не надав він суду й доказів на підтвердження вартості вказаних будівельних матеріалів на час розгляду справи, та відповідно, і їх частки у вказаному незавершеному будівництві.

Відсутні в матеріалах справи докази, що будівельні матеріали, на які сторонами надані квитанції, знаходяться по вул. Перлинній, 1 в с. Лісові Гринівці Хмельницького району.

Суд дійшов висновку, що квартира №АДРЕСА_1 та будівельні матеріали, використанні на будівництво будинку, господарської прибудови до будинку та господарської будівлі сараю по вул. Перлинна, 1 в с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки є рівними.

З таким висновком погоджується Апеляційний суд Хмельницької області.

Так, відповідно до ст. 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Аналогічні положення закріплено в ст. 60 Сімейного кодексу України.

Згідно ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівностічасток подружжя, враховуючиінтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України визначено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 364 ЦК України визначено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин Апеляційний суд вважає що суд першої інстанції прийняв справедливе, законне, обґрунтоване рішення.

Посилання апелянта ОСОБА_4 на те, що постановляючи рішення місцевий суд в означеній частині вимог змінив спосіб захисту та позовні вимоги задоволив частково, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя будівельних матеріалів, залишивши іншу 1/2 частину спільного майна подружжя будівельних матеріалів ОСОБА_6, і що складається ситуація, в якій реально виконати рішення суду про визнання 1/2 частини права власності на будівельні матеріали за ОСОБА_4 буде неможливо ні в який спосіб взагалі: ні зареєструвати право власності, ні вступити в реальне користування, ні виділити їх в натурі, ні забрати їх фізично, є необґрунтованим і суперечить вимогам закону. Суд прийняв рішення відповідно до вимог та доказів, наданих позивачем, поділивши майно в натурі, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя будівельних матеріалів. Зазначеним рішенням суд не змінив спосіб захисту права, не вийшов за межі позовних вимог. Судом двічі призначалась експертиза. Сторони вимог про визначення можливих варіантів поділу будівельних матеріалів, їх кількості не ставили. Вимоги про поділ незавершеного будівництвом будинку та господарської будівлі у позові не ставились. Грошові суми на депозит не вносились.

Посилання апелянта на порушення судом правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2811цс15 є необґрунтованим. В постанові зазначено, що присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із частиною пятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Зазначених вимог суд не порушив.

Посилання апелянта ОСОБА_6, що судом необґрунтовано не було враховано, що джерелами для побудови будинкуу с. Лісові Гринівці, та для купівлі квартири, що у м. Хмельницькому по вул. М. Гречка, 10/1, є його особисті накопичення за час до укладення шлюбу з позивачем і що спірне майно було придбане у період дії Кодексу про шлюб та сім`ю, в якому не вказано, чиєю власністю є заробітна плата, одержана одним з подружжя, суперечить вимогам кодексу про шлюб та сімю та сімейному кодексу.

Посилання ОСОБА_6, що суд, врахувавши лист архівного сектору Хмельницької районної державної адміністрації №118 від 14 грудня 2016 року, про відсутність прізвища ОСОБА_6 серед громадян, яким надавався дозвіл на будівництво індивідуальних житлових будинків, необґрунтовано не прийняв як належний та допустимий доказ надану ним виписку з розпорядження Хмельницької районної адміністрації №246 від 18 червня 1993 року про надання ОСОБА_6 дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських приміщень в с. Лісові Гринівці, є необґрунтованим. Належних доказів цих тверджень відповідач не надав. Зазначені документи не підтверджують, що будівельні матеріали, використані на будівництві по вул. Перлинній, 1 в с. Лісові Гринівці Хмельницького району, придбані відповідачем до шлюбу.

Посилання ОСОБА_6 на те, що суд необґрунтовано відкинув показання свідків зі сторони відповідача, безпідставно визнавши їх суперечливими, віддавши перевагу показанням свідків зі сторони позивача, підкріпленими лише двома фотознімками, наданими позивачем на останньому судовому засіданні, з невідомою датою їх виготовлення та документами на придбання черепиці, є голослівними та спростовуються наявними доказами у справі, документами про перебування у шлюбі, про придбання квартири і наявними будівельними матеріалами.

Посилання ОСОБА_6 на те, що при постановленні рішення суд не вказав жодного переліку будівельних матеріалів, на половину яких було визнано право власності за позивачем, адже після розірвання шлюбу з позивачем і не допуску ОСОБА_6 до квартири №24, що у м. Хмельницькому по вул. М. Гречка, 10/1, останній змушений був добудувати будинок у с. Лісові Гринівці та вкладати у нього значні матеріальні ресурси, є припущенням. Висновками експертів визначений перелік будівельних матеріалів, їх вартість. Доказів про купівлю цих будівельних матеріалів чи проведення будівельних робіт до моменту укладення шлюбу чи після розірвання шлюбу апелянт не надав.

Доказів, що будівельні матеріали, зазначені у квитанціях, використовувались на будівництві будинку та господарської будівлі, в матеріалах справи відсутні.

Щодо посилання апелянта на висновок експерта ОСОБА_9 №41/18д від 7 травня 2018 року, то апеляційний суд його до уваги не приймає, оскільки він складений після прийняття рішення і доказів, що саме ці будівельні матеріали використовувались для будівництва будинку та господарської будівлі по вул. Перлинна, 1 у с. Лісові Гринівці, придбані до шлюбу або після розірвання шлюбу, не містить.

Клопотання ОСОБА_4 щодо застосування заходів забезпечення позову при розгляді апеляції на рішення суду не розглядається, оскільки зазначене питання розглядається при розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 7 березня 2018 року про відмову в задоволенні її заяви про забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд Хмельницької області

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 21 травня 2018 року.

Судді: /підписи/ ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_1

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Категорія: 48

Доповідач - Купельський А.В.