Справа № 801/1783/2012
У Х В А Л А
Іменем України
11 січня 2018 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , заінтересованих осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_5 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , головний державний виконавець Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізької області Васильєва Людмила Юріївна,

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Комунарського відділу ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Нєдєльської О.Г., заінтересовані особи ОСОБА_3 , головний державний виконавець Бердянського МРВ ГТУЮ Запорізької області Васильєва Л.Ю., мотивуючи свої вимоги наступним. 18 серпня 2017 року ОСОБА_1 поштою отримав постанову про передачу виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника від 14 серпня 2017 року, які були винесені старшим державним виконавцем Нєдєльською О.Г. при виконанні рішення Бердянського міськрайонного суду від 06 березня 2012 року про стягнення з заявника на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання сина ОСОБА_7 . Вищевказані постанови були прийняті на підставі дубліката виконавчого листа, виданого згідно ухвали суду від 04 серпня 2016 року, про яку скаржнику не було відомо, як і не було відомо про судове засідання по вказаній справі. Заінтересованій особі ОСОБА_3 про існування постанови про арешт майна боржника стало відомо 18 серпня 2017 року, після чого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись за правовою допомогою до Бердянського місцевого центру з надання БВПД з питання складання процесуальних документів, де вказані документи своєчасно оформлені не були, в зв`язку з чим заявником пропущено строк звернення до суду. Вважає, що строк для звернення до суду із скаргою було пропущено з поважних причин, тому просив поновити строк на оскарження постанови про арешт майна боржника від 14 серпня 2017 року. Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 не погоджуються із вказаною постановою про арешт, оскільки державним виконавцем було порушено вимоги ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника, а у разі їх відсутності на належне боржнику майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Стягнення за виконавчими документами не може бути звернене на майно, вказане в додатку до вказаного Закону, що належить боржникові фізичній особі на праві власності або є його часткою у спільній власності, необхідне для боржника, членів його сім`ї та осіб, які перебувають на його утриманні. Майно, на яке держвиконавцем було накладено арешт, належить трьом співвласникам і є їх спільною сумісною власністю, частки у вказаному майні не визначені та не виділені в натурі. Державним виконавцем не було здійснено перевірку майнового стану боржника, не з`ясована інформація про співвласників квартири, на яку було накладено арешт, чим порушено права інших співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , який на своєму утриманні має двох неповнолітніх дітей. Звернення стягнення на житловий будинок чи квартиру, в яких фактично проживає боржник, відбувається в останню чергу. Накладення арешту на квартиру, що є об`єктом спільної сумісної власності декількох осіб, без виділу частки боржника в праві спільної сумісної власності суперечить вимогам ст. 371 ЦК України та перешкоджає іншим співвласникам в здійсненні права власності на квартиру. Просив визнати дії старшого державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області Нєдєльської О.Г. стосовно винесення постанови про арешт майна боржника від 14 серпня 2017 року неправомірними, скасувати вказану постанову, а також визнати причини пропуску звернення до суду поважними та поновити пропущений строк для звернення до суду із скаргою.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні свою скаргу підтримав з викладених в ній підстав, пояснив, що до отримання постанови про арешт майна про примусове стягнення з нього аліментів на підставі дублікату виконавчого листа та про наявність заборгованості за аліментами йому не було відомо. Просив скаргу задовольнити в повному обсязі.

Представник заявника ОСОБА_2 пояснив суду, що після ухвалення 06 березня 2012 року Бердянським міськрайонний судом рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів виконавчий лист до виконавчої служби пред`явлено не було, оскільки між боржником та стягувачем була відповідна домовленість щодо сплати аліментів в добровільному порядку. В 2016 році розглядалось питання про видачу дублікату виконавчого листа по вищевказаній справі, про судове засідання та ухвалене рішення про видачу дублікату виконавчого документа, а також про пред`явлення виконавчого листа до виконання за попередній період заявнику не було відомо. Держвиконавцем ОСОБА_5 було винесено постанову про арешт майна без проведення попередньої перевірки доходів та майна боржника, не з`ясовано, хто є співвласником арештованого майна, розрахунок заборгованості проведено не вірно. Діями державного виконавця були порушені права співвласників квартири ОСОБА_3 , ОСОБА_8 . Просив скаргу задовольнити в повному обсязі.

Старший державний виконавець Комунарського відділу ДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Нєдельська О.Г. в судове засідання не з`явилась, надавши клопотання про розгляд справи без її участі та письмові пояснення, в яких зазначено наступне. В зв`язку із втратою оригіналу виконавчого документа при пересилці між органами ДВС 27 вересня 2016 року до Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області надійшов дублікат виконавчого листа № 801/1783/2012, виданий 25 серпня 2016 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13 лютого 2012 року і до його повноліття. Відповідно до п. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент винесення процесуального документу, аліменти підлягають негайному виконанню, строк для добровільного виконання у даній категорії стягнення не надається, тому 28 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію цієї постанови для виконання та для відома направлено ОСОБА_1 на адресу, зазначену у виконавчому документі. Для нарахування заборгованості зі сплати аліментів держвиконавцем 28 вересня 2016 року направлено запит до військової частини НОМЕР_1 , 17 жовтня 2016 року постанову про утримання аліментів у розмірі 50 % від заробітної плати боржника направлено до вказаної військової частини. Після надходження інформації про розмір заробітної плати ОСОБА_1 державним виконавцем проведено повний розрахунок заборгованості за період з 13 лютого 2012 року по 31 жовтня 2016 року, яка склала 54 871,64 грн., 10 листопада 2016 року цей розрахунок заборгованості було направлено стягувачу та боржнику. Від ОСОБА_1 до відділу ДВС заяви щодо незгоди з розрахунком заборгованості або документи, що підтверджують сплату аліментів, не надходили. 15 травня 2017 року ОСОБА_1 звільнений з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_10 . На момент звільнення заборгованість зі сплати аліментів складала 53 350,01 грн. 14 серпня 2017 року на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 , а саме трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить боржнику на праві спільної сумісної власності, в той же день постанову направлено сторонам. 14 серпня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про передачу виконавчого провадження у зв`язку зі звільненням боржника та направлено виконавче провадження за місцем мешкання боржника, у постанові зазначено розмір заборгованості та період нарахування, того ж дня копія постанови про передачу матеріалів була направлена боржнику для ознайомлення. Просила відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала і пояснила суду, що про нараховану держвиконавцем заборгованість ОСОБА_1 по аліментам та арешт майна вона дізналась лише в серпні 2017 року. Заявник сплачував аліменти на утримання дитини в добровільному порядку. ОСОБА_1 не має до арештованої квартири ніякого відношення, не приймав участі в її приватизації. Вказана квартира належить лише ОСОБА_3 , крім зазначеного, в цій квартирі проживає брат заявника ОСОБА_8 , який має двох неповнолітніх дітей. Після ознайомлення заінтересованою особою з постановою про арешт квартири вона зверталась до відділу ДВС із проханням звернення держвиконавця до суду з вимогою про визначення частки боржника в квартирі та скасування арешту, але до теперішнього часу відповіді вона не отримала. В матеріалах виконавчого провадження відсутня заява стягувача, що є неприпустимим, державним виконавцем допущено безліч помилок, розрахунок заборгованості проведено неправильно. Враховуючи наведене, вважає, що наявні підстави для скасування постанови про арешт майна боржника.

Заінтересована особа ОСОБА_4 пояснила суду, що дії державного виконавця по даній справі відповідають нормам Закону України «Про виконавче провадження». За боржником ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності зареєстрована трикімнатна квартира, частки власності в квартирі не визначені. В даному випадку було накладено арешт на майно боржника, а не звернуто стягнення на це майно, як вважає заявник. Звернення стягнення на майно боржника може відбуватись при наявності заборгованості більше 64 000 грн., арешт на майно боржника державний виконавець може накласти при наявності заборгованості більше трьох місяців, що і було зроблено в даному випадку. Арешт держвиконавцем було накладено не в межах суми боргу, оскільки в даному випадку стягуються періодичні платежі. В зв`язку із тим, що державним виконавцем було накладено арешт на квартиру, а не звертається стягнення на вказане майно, відсутні підстави для звернення державного виконавця із клопотанням про виділ частки майна боржника. Просила відмовити в задоволенні заяви.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих учасниками процесу доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
28 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Нєдєльською О.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52385026 по виконанню виконавчого листа № 801/1783/2012, виданого 25 серпня 2016 року виданого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами, складеного старшим державним виконавцем Нєдєльською О.Г., загальний розмір заборгованості за аліментами ОСОБА_1 станом на 31 жовтня 2016 року складає 54 871,64 грн.

Згідно із ч.ч. 1, 3, 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Положеннями ч 1, 2, 3 ст. 56 вказаного Закону визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Постановою про арешт майна боржника ВП № 52385026 від 14 серпня 2017 року держвиконавцем ОСОБА_5 на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на майно трикімнатну квартиру, яка належить боржнику на праві спільної сумісної власності, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови про передачу виконавчого провадження від 14 серпня 2017 року вищевказане виконавче провадження було передано до Бердянського МРВ ГТУЮ у Запорізькій області з тих підстав, що боржник звільнився з В/Ч НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає в м. Бердянську.

Ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.
Відповідно до ч. 6 ст. 48 вказаного Закону України стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Під час виконання рішення про стягнення зі скаржника аліментів на утримання дитини в зв`язку із наявністю боргу за період більше, ніж три місяці, державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника, а не звернуто стягнення на майно, як вважає заявник, причому в постанові зазначено, що арешт накладено на трикімнатну квартиру, яка належить боржникові на праві спільної сумісної власності.
При винесенні державним виконавцем постанови про арешт майна закон не передбачає здійснення процедури визначення частки майна боржника в спільному майні, як цього вимагають норми розділу VII Закону України «Про виконавче провадження».
Враховуючи наведене, державний виконавець при винесенні постанови про арешт майна боржника від 14 серпня 2017 року діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення реального виконання рішення суду про стягнення з боржника аліментів на утримання неповнолітньої дитини, права інших співвласників діями державного виконавця порушені не були, тому скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд
ухвалив:
В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Нєдєльської Ольги Григорівни, заінтересовані особи ОСОБА_3 , головний державний виконавець Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізької області Васильєва Людмила Юріївна, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 16 січня 2018 року.

Суддя О. М. Вірченко