Справа № 234/6272/18
Провадження № 4-с/234/26/18
УХВАЛА

13 липня 2018 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Заборського В.О., за участю секретаря судового засідання Сторчай А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Луценко Аліни Олександрівни, заінтересовані особи ОСОБА_3, державний виконавець Краматорського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Василенко Вадим Олександрович, щодо розрахунку заборгованості по аліментам,-

ВСТАНОВИВ:

05.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м Харкова ГТУЮ у Харківській області Луценко А.О. при обчисленні 04.04.2018 року розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 під час виконання рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02.02.2009 року, визнати даний розрахунок недійсним та скасувати його, зобов'язати старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Луценко А.О. здійснити розрахунок заборгованості по аліментам відповідно до діючого законодавства.

Скарга обґрунтовується тим, що на примусовому виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області знаходиться рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02.02.2009 року, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки усіх видів прибутків щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.02.2008 року і до повноліття дітей.

18.04.2018 року заявнику, від старшого державного виконавця Луценко А.О., стало відомо про здійснення нею 04.04.2018 року розрахунку, згідно якого, станом на 01.03.2018 року, його заборгованість по аліментам становить 25622,89 грн.. З даним розрахунком ОСОБА_1 не згоден, бо за його власним розрахунком сума заборгованості становити 20741,40 грн. та вважає, що до неправильного розрахунку заборгованості призвело те, що державним виконавцем при розрахунку заборгованості не зазначено здійснених ним виплат аліментів і неправомірно застосовано відсоткове співвідношення прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Виконавець всупереч рішенню суду з липня 2017 року по теперішній час здійснює розрахунок аліментів не у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, хоча жодного рішення про зміну мінімальної межі аліментів не ухвалювалося. В своїх поясненнях виконавець посилалася на те, що згідно ч.2 ст.182 СК України, в редакції від 08.07.2017 року, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак ч.1 ст.58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. І крім того, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50% заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, в тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами, але відрахування із його заробітної плати становить більше 50%.

У зв'язку з тим, що матеріали виконавчого провадження ВП №27257566, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів, на підставі постанови старшого державного виконавця Луценко А.О. від 25.04.2018 року передано до Краматорського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області, до участі в розгляді скарги в якості заінтересованої особи залучено державного виконавця Краматорського міського відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області Василенко В.О., в провадженні якого на теперішній час знаходиться виконавче провадження ВП №27257566.

Заявник, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, однак двічі, 08.06.2018 року та 13.07.2018 року, не з'явився в судове засідання, надавши до суду заяви про відкладення розгляду скарги на іншу дату, у зв'язку з його відрядженням.

Старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Луценко А.О. про час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила.

Заінтересована особа ОСОБА_3 та її представник - адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися. Представником до суду надана заява, в якій він просив розгляд скарги провести у їх відсутності та відмовити в задоволенні скарги у зв'язку з її необґрунтованістю.

Державний виконавець Краматорського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Василенко В.О. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд скарги у його відсутності та у задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути скаргу у їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства України та Законом України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Міжрайонному ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1886/2009 виданого Краматорським міським судом Донецької області виданий 02.02.2009 року про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.12.2008 року і до повноліття дітей.

25.04.2018 року постановою старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківської області Луценко А.О. виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-1886/2009, виданого 02.02.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу було передано до Краматорського міського відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області.

Предметом оскарження даної скарги є розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_1, здійсненого старшим державним виконавцем Луценко А.О., згідно якого заборгованість станом на 01.03.2018 року становить 25622,89 грн..

Так, 04.04.2018 року старшим державним виконавцем Луценко А.О. здійснено розрахунок заборгованості по аліментах на підставі довідок, наданих боржником ОСОБА_1 про розмір нарахованої йому заробітної плати, розміру утриманих податків і зборів та розміру утриманих з його заробітної плати аліментів, з урахуванням того, що згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України (в редакції яка діє з 08.07.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно якого борг станом на 01.03.2018 року становить 25622,89 грн.

В обґрунтування своєї скарги боржник ОСОБА_1 зазначав, що ним на першу вимогу старшого державного виконавця Луценко А.О. надаються довідки про заробітну плату, однак при здійсненні розрахунку не зазначено здійснених виплат аліментів, та неправомірно застосовано з липня 2017 року мінімальний розмір аліментів, замість 30% застосовано не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, хоча рішень з даного приводу не ухвалювалося.

При ретельному дослідженні розрахунку від 04.04.2018 року судом встановлено, що державним виконавцем у повній мірі враховано сукупний доход та утримання, згідно довідок про дохід ОСОБА_1 за період з травня 2011 року по лютий 2018 року, що відображено у розрахунку, тому доводи ОСОБА_1, що при здійсненні розрахунку виконавцем не зазначено здійснених виплат аліментів є безпідставними.

Щодо правомірності застосування виконавцем мінімального розміру аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд виходить з наступного.

Мінімальний розмір аліментів, визначений ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України - це той мінімум, який батьки зобов'язані витрачати на дитину, незалежно від доходів, можливостей, бажання, інших дітей, незалежно від всіх цих обставин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VIII від 17.05.2017 року, що набрав законної сили 08.07.2017 року (далі за змістом - Закон №2037-VIII від 17.05.2017 року), були внесені зміни, зокрема у частину другу статті 182 Сімейного кодексу України, виклавши норму даної статті у новій редакції, відповідно до яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Як роз'яснено в абзаці 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» , розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Таким чином, внесення змін до Сімейного кодексу України щодо збільшення мінімального розміру аліментів до 50%, є підставою для державного виконавця визначати мінімальний розмір аліментів на даному рівні, без будь яких додаткових рішень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік», прожитковий мінімум у 2017 році на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для дітей віком від 6 до 18 років розраховано: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік», установлено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

З урахуванням встановленого Законами прожиткових мінімумів, розмір стягуваємих аліментів із заявника ОСОБА_1 на одну дитину з 08.07.2017 року за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02.02.2009 року по справі №2-1886/2009, складає:

у липні 2017 року: 687,87 грн. (1777,00 х 50% / 31 х 24), а не 533,10 грн., як помилково стверджує боржник;

у серпні 2017 року: 888,50 грн. (1777,00 х 50%), а не 533,10 грн., як помилково стверджує боржник;

у вересні 2017 року: 888,50 грн. (1777,00 х 50%), а не 533,10 грн., як помилково стверджує боржник;

у жовтні 2017 року: 888,50 грн. (1777,00 х 50%), а не 533,10 грн., як помилково стверджує боржник;

у листопаді 2017 року: 888,50 грн. (1777,00 х 50%), а не 533,10 грн., як помилково стверджує боржник;

у грудні 2017 року: 930,00 грн. (1860,00 х 50%), а не 558,00 грн., як помилково стверджує боржник;

у січні 2018 року: 930,00 грн. (1860,00 х 50%), а не 558,10 грн., як помилково стверджує боржник;

у лютому 2018 року: 930,00 грн. (1860,00 х 50%), а не 558,10 грн., як помилково стверджує боржник.

Таким чином, з урахуванням, що аліменти стягуються на двох дітей, суд приходить до висновку, що розрахунок від 04.04.2018 року був обчислений державним виконавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, а доводи заявника ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Не приймаються судом до уваги посилання заявника на ч.1 ст.58 Конституції України, щодо незворотності у часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, та рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року по справі №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), згідно якого дію нормативно-правового акта в часі требу розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту, застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт під час дії якого вони настали або мали місце, оскільки останній їх помилково тлумачить, та зворотна дія в часі законів та інших нормативно-правових актів означає, що до внесення змін у частину 2 статті 182 Сімейного кодексу України Законом №2037-VIII від 17.05.2017 року, що набрали законної сили 08.07.2017 року, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, після внесення змін у частину 2 статті 182 Сімейного кодексу України Законом №2037-VIII від 17.05.2017 року, що набрали законної сили 08.07.2017 року, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та після внесення змін у частину 2 статті 182 Сімейного кодексу України Законом №2037-VIII від 17.05.2017 року, що набрали законної сили 08.07.2017 року, дана редакція статті не може застосовуватись до правовідносин, що існували до 08.07.2017 року.

Крім того, заявником ОСОБА_1 зазначено в скарзі, що в порушення положень ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», відрахування з його заробітної плати становлять більше 50%.

Однак, відповідно до ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавцем визначається сума заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Таким чином, при визначенні розміру аліментів, державний виконавець лише обчислює розмір аліментів, які підлягають сплаті, керуючись при цьому розміром доходу (заробітної плати) платника аліментів та нормами чинного законодавства в частині мінімального розміру аліментів, без фактичного утримання (відрахування) даної заборгованості із заробітної плати боржника.

Застосовується норма ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» саме у разі утримання заборгованості по аліментам із заробітної плати боржника, і у разі, якщо розмір визначеної заборгованості по аліментам перевищує 50% заробітної плати, може бути відраховано лише 50%, а залишок не утриманих коштів додається до загального розміру заборгованості.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця при здійсненні розрахунку заборгованості від 04.04.2018 року ОСОБА_1 за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 02.02.2009 року по справі №2-1886/2009, були вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, твердження заявника ОСОБА_1 щодо неправильності розрахунку є необґрунтованими, порушення його прав або свобод суду ним не доведено, у зв'язку з чим у задоволенні скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 258-260, 447-452 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області, щодо розрахунку заборгованості по аліментам - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. О. Заборський