Справа №473/1052/18 16.08.2018
Провадження №22-ц/784/1301/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року м. Миколаїв

Справа № 473/1052/18

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем - Андрієнко Л.Д.

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області, орган опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області

про

позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене під головуванням судді Висоцької Г.А. 2 липня 2018 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена

у с т а н о в и л а:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначала, що з 1997року по 2012 рік вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей: повнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 2012 року відповідач проживає окремо, діти проживають з нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Аліменти, стягнуті з нього рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 квітня 2014 року на утримання двох дітей не сплачує. Станом на 1 березня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів складає 30 364 грн. 87 коп.

ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_2 не виявляє жодної зацікавленості до сина ОСОБА_4, не цікавиться його життям, не спілкується з ним. Крім того, вона не може без згоди батька зареєструвати сина за місцем проживання та виїжджати з сином за кордон.

Посилаючись на викладене просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 травня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено орган опіки та піклування Вознесенської райдержадміністрації.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 липня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити її позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: - якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважних причин і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тобто, особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 травня 2012 року. Після розлучення малолітній син залишився проживати разом з матір'ю - ОСОБА_1

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 квітня 2014 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини заробітку на утримання двох дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 до їх повноліття.

Позивачка, звертаючись до суду, зазначала, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до довідки, виданої Вознесенською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №10 від 5 березня 2018 року ОСОБА_2, не бере участі у вихованні сина ОСОБА_4

Згідно довідки КЗ «Вознесенського районного центру ПМСД» Дорошівської АЗПСМ від 20 квітня 2018 року починаючи з 2012 року ОСОБА_2 в піклуванні про здоров'я дитини ОСОБА_4 участі не бере.

Вознесенська районна державна адміністрація Миколаївської області у своєму висновку від 16 травня 2018 року №526/02-05 вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Як пояснила позивач в засіданні судової колегії, відповідач, з 2012 року не проживає разом з сім'єю та не піклується про своїх дітей. Місцезнаходження його на даний час їй не відомо. Зі слів рідної сестри відповідача їй відомо, що відповідач знаходиться на заробітках за межами України.

Проте, з цього часу ОСОБА_2 жодного разу не попереджався про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дитини та не притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання обов'язків щодо виховання дітей. Окремі факти невиконання відповідачем батьківських обов'язків не дають підстави для позбавлення його батьківських прав.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, висновок суду про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав є вірним.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 не може бути достатньою підставою для задоволення вимог позивача, оскільки він складений на підставі пояснень ОСОБА_1 та наданих нею документів без дослідження особи відповідача та його ставлення до дитини.

Посилання позивача на те, що позбавлення батьківських прав відповідача надасть їй можливість без участі відповідача забезпечувати захист, дотримання майнових, немайнових законних прав та інтересів малолітнього сина не можуть бути підставою для задоволення позову в розумінні ст. 164 СК України.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 382, 384, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст судового рішення складено 20 серпня 2018 року