Постанова

Іменем України

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 460/4286/16-ц

провадження № 61-910св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_2, фізична особа-підприємець ОСОБА_3,

представник позивачів - ОСОБА_4,

відповідач - закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_4, на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2016 року у складі судді Варениця В. С. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року у складі суддів Крайник М. П, Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

В С Т А Н О В И В :

12 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу № 460/4286/16-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа № 460/4286/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

8 вересня 2016 року ОСОБА_2 та фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулися з позовом про відшкодування збитків до закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі - ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця») у якому просили стягнути з відповідача 194 165 грн 53 коп. завданих збитків, з яких 92 500 грн на користь ОСОБА_2 та 101 665 грн 63 коп. на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 3 листопада 2011 року визнано недійсним договір купівлі-продажу будівлі спального корпусу № 11, літ. А-3, загальною площею 1200,7 кв. м. санаторію «Немирів», розташованого за адресою АДРЕСА_1, Яворівського району Львівської області, укладеного між ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, ОСОБА_2, та витребувано із незаконного володіння фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зазначене нерухоме майно. У зв'язку із чим, позивачі звернулися до суду за місцем знаходження нерухомого майна, яке витребувано із незаконного володіння, із позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу будівлі спального корпусу № 11, літ. А-3, загальною площею 1200,7 кв. м. санаторію «Немирів», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, Яворівського району Львівської області та витребуванням його із незаконного володіння.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 та фізичної особа-підприємця ОСОБА_3 до ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця» про відшкодування збитків повернуто представнику позивачів ОСОБА_4 для подання до районного суду міста Києва, за загальним правилом підсудності за місцезнаходженням відповідача. Ухвала мотивована тим, що спір між його сторонами існує з приводу наслідків визнання недійсним в судовому порядку договору купівлі-продажу нерухомого майна, а не з приводу нерухомого майна як об'єкта права власності. У зв'язку із чим, позовна заява повинна подаватися за загальним правилом підсудності за місцезнаходженням відповідача.

23 вересня 2016 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду Львівської області з апеляційною скаргою на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2016 року залишено без змін. Ухвала мотивована тим, що право на цей позов у позивача виникло у зв'язку із вилученням на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 3 листопада 2011 року нежитлового приміщення на користь Фонду державного майна України. У зв'язку із чим, суд прийшов до висновку, що цей спір не виник із приводу нерухомого майна.

У листопаді 2016 року представник ОСОБА_7 - ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року, направити справу до суду першої інстанції для повторного вирішення питання про відкриття провадження.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що Яворівським районним судом Львівської області порушено частину першу статті 114 ЦПК (у редакції, чинній на момент пред'явлення позову) при вирішенні питання про відкриття провадження у справі № 460/4286/16-ц. Позивач вважає, що оскільки спір про відшкодування збитків виник у зв'язку із визнанням недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, то спір про відшкодування збитків у зв'язку із витребуванням цього нерухомого майна із незаконного володіння, повинен вирішуватися за правилами виключної підсудності, тобто за місцезнаходженням нерухомого майна.

Колегія суддів приймає аргументи касаційної скарги з наступних мотивів. Відповідно до частини першої статті 114 ЦПК (в редакції, чинній на момент пред'явлення позову) позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Тлумачення частини першої статті 114 ЦПК (в редакції, чинній на момент пред'явлення позову) свідчить, що правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів: пов'язаних з правом особи на нерухоме майно (виникненням, зміною, припиненням); про недійсність договорів щодо такого майна та застосування наслідків недійсності договору; з приводу невиконання умов договору, предметом якого є нерухоме майно.

Правовим наслідком недійсності договору може бути відшкодування збитків (частина друга статті 216 Цивільного кодексу України № 435-IV від 16 січня 2003 року).

Оскільки позов ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 стосується застосування правових наслідків недійсності договору (відшкодування збитків), предметом якого було нерухоме майно, то цей позов повинен розглядатися за правилами виключної підсудності.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржені ухвали постановлено без додержанням норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, частиною першою статті 114 ЦПК (у редакції, чинній на момент пред'явлення позову), колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені ухвали скасувати, а цивільну справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

На підставі частини першої статті 114 ЦПК, керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_4, задовольнити.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про відшкодування збитків направити до Яворівського районного суду Львівської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції ухвала Яворівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2016 року та ухвала апеляційного суду Львівської області від 27 жовтня 2016 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило