Провадження №22-ц/772/106/2018
Головуючий у суді першої інстанції Бар'як А. С.
Суддя-доповідач :Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 січня 2018 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.,

з участю секретаря судових засідань Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №2 справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене в місті Вінниці 14 листопада 2017 року під головуванням судді Бар'яка А.С., повний текст якого за даними Єдиного державного реєстру судових рішень складено 19 листопада 2017 року

у справі №127/10334/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

ОСОБА_4 звернувся в міський суд з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, мотивуючи його тим, що21.01.2017 року приблизно о 20.50 год. він на власному автомобілі "Мазда СХ9" д.н.з. НОМЕР_2 привіз свого малолітнього сина до бабусі за адресою АДРЕСА_1, де біля під'їзду будинку на них з сином чекала колишня дружина - ОСОБА_5

Він зайшов у будинок та залишив сина його бабусі, а коли вийшов з під'їзду, то бачив відповідача біля свого автомобіля, а тому поспілкувавшись із нею декілька хвилин, поїхав до гаража. Ввімкнувши у гаражі світло, він побачив пошкодження обох боків та капоту автомобіля, після чого одразу викликав поліцію, написавши заяву про вчинення відповідного діяння.

За результатами розгляду поданої ним заяви була опитана відповідач у справі, яка підтвердила, що у зазначений час вона побачивши автомобіль бувшого чоловіка захотіла подивитись хто є в салоні, а тому припускає, що могла з необережності пошкодити покриття автомобіля каблучками чи ключем від квартири.

Позивач вважав, що своїми діями відповідач спричинила йому матеріальну шкоду, розмір якої відповідно до рахунку-фактури становить 32940,80 грн. Крім того, на думку позивача йому завдано й моральну шкоду, яка полягає в у душевних переживаннях, порушенні звичного способу життя, тощо та яку він оцінює у розмірі 3000 грн.

Атому з урахування заяви про збільшення позовних вимог позивач просив стягнути на його користь матеріальну шкоду у розмірі 34500 грн. та 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням позивач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 посилається на те, що надав суду докази заподіяння шкоди його автомобілю саме поведінкою відповідачки, а також розмір такої шкоди. На думку апелянта суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги й відхилив як недопустимі письмові пояснення ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які є письмовими доказами відповідно до статті 57 ЦПК України, а також не врахував, що в спорах про відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач мала б доводити відсутність своєї вини в її заподіянні.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лещенко С.В. вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити.

Представник відповідача адвокат Олійник І.В. проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення, воно повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не довів належними і допустимими доказами факту заподіяння шкоди належному йому на праві власності автомобілю "Мазда СХ9" д.н.з. НОМЕР_2 саме відповідачем ОСОБА_5 в тих обсягах, що заявлені позивачем.

Так, копіями матеріалів перевірки звернення ОСОБА_4 (№ 1706 ЖЄО № 2887 від 29.01.2017 року) встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на даний час розлученні та живуть окремо. 29.01.2017 року біля 21:00 год., ОСОБА_4 відвіз спільного сина до батьків ОСОБА_5 Припаркувавши автомобіль за даною адресою, ОСОБА_4 повів сина в квартиру батьків колишньої дружини. В цей час повз будинок проходила ОСОБА_5, яка побачивши автомобіль колишнього чоловіка, хотіла подивитись чи є хтось у салоні автомобіля, бо була темна пора доби, та могла з необережності каблучками, які знаходились на руках пошкодити лакофарбове покриття. Також ОСОБА_5 повідомила, що вона вчинила дане діяння ненавмисно.

Дані матеріали містять пояснення ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також фототаблиці пошкодження автомобіля "Мазда СХ9", чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2, які вказують на наявність значних, нанесених паралельно повздовжній осі автомобіля, на його верхній частині, подряпин кузова.

В своїх поясненнях ОСОБА_5 зазначила, що 29.01.2017 року о 21.30 год. вона зустрілась біля її будинку зі своїм колишнім чоловіком гр. ОСОБА_4 по АДРЕСА_2, який привіз дитину. Сергій із сином піднявся до квартири її матері, а вона зупинилась біля автомобіля для того щоб побачити хто ще перебував в салоні автомобіля, так як там перебував її син. Під час чого вона долонями рук сперлась на кузов транспортного засобу, в той час у неї в руках були ключі від квартири, та каблучки на пальцях, можливо й десь подерла лакофарбове покриття, однак умислу шкодити автомобіль вона не мала.

ОСОБА_6 у відібраних поясненнях пояснив, що 29.01.2017 року біля 21 год. 30 хв. за відповідною адресою чув характерний звук дряпання по металу та бачив як від автомобіля "Мазда СХ 9" темного кольору відходить невідома йому молода жінка.

У зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення дане звернення розглянуте у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян".

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано, що пояснення відібрані працівниками поліції від громадян ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, під час розгляду відповідного звернення ОСОБА_4 - відображають лише суб'єктивне бачення та сприйняття відповідних обставин зазначеними особами. І в розумінні вимог ст. 57, 62, 63 ЦПК України, пояснення вказаних осіб є доказами виключно за умови допиту їх в судовому засіданні як свідків, з додержанням правового механізму такого допиту, передбаченого вимогами ст. 180 ЦПК України.

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, судом першої інстанції було роз'яснено представнику позивача про наявність у нього права та можливості заявити клопотання про виклик до суду з метою допиту як свідка ОСОБА_6, проте представник позивача не скористався таким правом.

Тому судом вірно не взято до уваги та відхилено недопустимі докази - копії письмових пояснень ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були відібрані працівниками поліції під час розгляду відповідного звернення ОСОБА_4 щодо обставин пошкодження належного позивачу автомобіля в тих обсягах, які зафіксовані на фототаблицях.

Спір між сторонами виник з приводу вимог позивача до відповідача про стягнення матеріального збитку, який на думку позивача полягає в пошкодженні відповідачем належного йому майна.

Згідно з статтею 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вищезазначеної норми для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 та п. 9 Постанови від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

При визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Із системного аналізу зазначених норм слідує, що для відшкодування шкоди завданої майну фізичної особи необхідно встановити зокрема: обставину заподіяння такої майнової шкоди (належність майна, розмір шкоди), неправомірність дій заподіювача шкоди та безпосередній причинний зв'язок між діями заподіювача шкоди та спричиненням майнової шкоди.

Статтями 10, 60 ЦПК України (яким відповідають статті 12, 81 ЦПК в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість позивачем не надано належних доказів, що підтвердили б нанесення пошкоджень автомобілю позивача в заявлених ним обсягах саме відповідачем, а надані ним докази жодним чином не підтверджують цього факту.

На думку колегії не заслуговують уваги посилання апелянта на те, що у суду є всі підстави вважати, що саме такі пошкодження автомобіля вчинила відповідач, оскільки остання сама не заперечує, що у вказаний час знаходилась біля нього, заглядала у середину та опиралась на нього руками, тримаючи ключі.

Представлені позивачем як докази акт здачі-прийняття робіт №3194, рахунок - фактура №СФ-1377 вартості робіт по ремонту автомобіля на суму 34500 грн., та квитанція про сплату ним зазначеної суми вказують лише на наявність пошкодження автомобіля, але ніяк не підтверджують обставини нанесення таких пошкоджень саме відповідачем.

Так само недоведеним є факт заподіяння діями відповідача моральної шкоди позивачеві.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 Постанови №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2017 року залишити без змін, а скаргу позивача ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б.

Повний текст постанови складено 11.01.2018

Згідно з оргіналом:

Суддя апеляційного суду Стадник І.М.