Справа № 2-25/99 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/773/61/18 Категорія: 81 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Федонюк С.Ю., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

представника заявника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа,

за апеляційною скаргою стягувача ОСОБА_2, яка подана від його імені представником ОСОБА_1, на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 12 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даною заявою, яка обґрунтована тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 21.04.1999 року задоволено позов ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з належного йому на праві власності житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Вказує на те, що на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчі листи, проте вони залишилися невиконаними. В березні 2010 року Луцьким міськрайонним судом було видано дублікати виконавчих листів за №6-31/10 у вказаній справі щодо кожного із боржників. Виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_3 було закінчено 01.06.2010 року у зв'язку зі смертю останнього.

Згадані дублікати виконавчих листів було подано до виконавчої служби у лютому 2012 року, і на їх підставі 21 та 22 лютого були відкриті виконавчі провадження, однак до вересня 2012 року вказані виконавчі провадження їх виконанням завершені не були.

Зазначає, що жодних повідомлень від державного виконавця не отримував, хоча повідомляв останнього про те, що виїжджатиме на тривалий час за межі України. Повернувшись у червні 2015 року до України, цікавився у в органі ДВС про фактичне виселення боржників, де дізнався, що боржників не виселено, а виконавчі провадження передані до іншого державного виконавця.

У серпні 2015 року він знову виїжджав за межі України та повернувся до України вже у червні 2017 року і знову звернувся до органу ДВС для з'ясування питання щодо виконання згаданих виконавчих проваджень.

Як зазначає заявник, ним було з'ясовано, що на виконання одного рішення суду про виселення трьох осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, органами ДВС не виконано щодо жодного із боржників, в провадженні ДВС перебуває 2 виконавчі провадження щодо перших двох згаданих боржників, а провадження щодо третього, якого реально не виселено, закінчено і виконавчий документ повернуто стягувачеві, тобто йому, проте, він його не отримував, і про можливе повернення якого дізнався лише 19.06.2017 року.

За наведених обставин заявник вважає, що виконавчий лист №6-31/10 від 01.03.2010 року з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 21.04.1999 року у цивільній справі №2-25/99 щодо боржника ОСОБА_5 про його виселення із належного стягувачеві на праві власності житлового будинку та господарських будівель, розташованих по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення був втрачений, а тому просив суд видати його дублікат.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 12.10.2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

В поданій від імені стягувача ОСОБА_2 апеляційній скарзі його представник ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою заяву про видачу дубліката виконавчого листа задовольнити та поновити пропущений строк для пред'явлення його до виконання.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви, виходячи з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що положеннями ч. 1 ст. 370 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України в редакції від 18.03.2004 року було передбачено можливість видачі дубліката виконавчого листа лише замість втраченого оригіналу виконавчого листа, а не його дубліката, тому прийшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заяви.

Однак, до таких висновків місцевий суд прийшов з порушенням норм матеріального і процесуального права та без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 21.04.1999 року у цивільній справі №2-25/99 було задоволено позов ОСОБА_2 та зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні житловим будинком та господарськими будівлями по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2, шляхом виселення їх з даного будинку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, видається один виконавчий лист.

На виконання даного судового рішення було видано виконавчі листи по кожному із боржників, які залишились невиконаними.

11.03.2010 року Луцьким міськрайонний судом було видано дублікати виконавчих листів за №6-31/10 від 01.03.2010 року у вказаній справі щодо боржників ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 (а.с.23-24, 30-31).

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції (далі - ВДВС ЛРУЮ) від 21.02.2012 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №6-31/10 від 01.03.2010 року щодо боржника ОСОБА_5 (а.с.4).

З листа Луцького районного ВДВС від 19.06.2017 року №8216 (а.с.6) вбачається, що у відділі при примусовому виконанні перебувають виконавчі провадження №48353368 щодо боржника ОСОБА_6 та №36710802 щодо боржника ОСОБА_4 по виконанню згаданого виконавчого листа №6-31/10 від 01.03.2010 року. Виконавче провадження №17985460 щодо боржника ОСОБА_3 01.06.2010 року було закінчено у зв'язку з тим, що 18.01.2002 року вказаний боржник помер. Виконавче провадження №31367323 щодо боржника ОСОБА_5 11.12.2012 року повернуто стягувачу згідно ст. 38, п. 4 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N606-XIV, та копію постанови про повернення виконавчого документа разом з оригіналом виконавчого листа надіслано стягувачу. В цьому ж листі зазначено, що про належне відправлення або отримання стягувачем виконавчого листа відділ надати не може, оскільки згідно п. 3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, а тому всі архівні виконавчі провадження, в тому числі і виконавче провадження №31367323 знищено у березні 2015 року

З листа Луцького районного ВДВС від 11.10.2017 року встановлено, що журнал вихідної кореспонденції за 2012 рік та реєстр вихідної кореспонденції за 2012 рік були знищені (а.с.26). З доданого до цього листа акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 26.02.2016 року вбачається, що згідно з цим актом проведено знищення виконавчих проваджень завершених у 2012 році через закінчення строків їх зберігання, зокрема і виконавче провадження за порядковим №10738 по виконанню виконавчого листа №6-31/10 від 01.03.2010 року, виданого Луцьким міськрайонним судом щодо боржника ОСОБА_5

Під час апеляційного розгляду даної справи також встановлено, що ОСОБА_2, який є стягувачем за згаданим виконавчим провадженням, оригінал (а фактично дублікат) виконавчого листа не отримував та дізнався про його можливе повернення лише 19.06.2017 року з листа Луцького районного ВДВС від 19.06.2017 року №8216.

Наведені вище обставини та наявні у справі докази свідчать про те, що виконавчий лист №6-31/10 від 01.03.2010 року, виданий Луцьким міськрайонним судом щодо боржника ОСОБА_5, був втрачений.

Згідно з ч. 1 ст. 370 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

За змістом наведених правових норм однією з обов'язкових умов видачі дубліката виконавчого листа є втрата його оригіналу.

В Рішенні Конституційного Суду України N3-рп/2010 від 27 січня 2010 року міститься офіційне тлумачення положення п. 18 ч. 1 ст. 293 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року.

В абзаці 6 п. 3.2. даного Рішення зазначено, що при тлумаченні пункту 18 частини першої статті 293 Кодексу (1618-15) Конституційний Суд України виходить з того, що видача дубліката виконавчого листа включає в себе як видачу, так і відмову у його видачі, оскільки ці поняття взаємопов'язані і стосуються одного й того ж виконавчого документа, який є тотожним за змістом і юридичною силою з оригіналом та породжує однакові правові наслідки. Судовий порядок видачі дубліката та апеляційне оскарження ухвали суду про видачу або відмову в його видачі є гарантією права кожного на судовий захист, стабільності та законності у виконанні судових рішень.

Відмовляючи у задоволенні заяви стягувача ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа, місцевий суд прийшов до помилкового висновку, що видача дубліката виконавчого листа можлива лише замість втраченого оригіналу виконавчого листа, а не його дубліката, не врахувавши при цьому, що дублікат виконавчого листа за своєю природою має юридичну силу оригінала.

Отже, апеляційним судом встановлено, що виданий Луцьким міськрайонним судом дублікат виконавчого листа №6-31/10 від 01.03.2010 року з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 21.04.1999 року у цивільній справі №2-25/99 щодо боржника ОСОБА_5 був втрачений, що є підставою для видачі його дубліката. Можливість видачі дубліката виконавчого документа за чинним на час звернення стягувача із заявою законодавством (ст. 370 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року) не пов'язується з необхідністю встановлення конкретних обставин за яких він був втрачений і осіб, з вини яких це сталося. Визначальним при вирішенні цього питання є факт втрати виконавчого документа, який і був встановлений в розглядуваному випадку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що висновок місцевого суду про відмову в задоволенні заяви стягувача ОСОБА_2 є таким, що не відповідає встановленим у справі обставинам та зроблений судом із порушенням норм матеріального права.

У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги представника стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 щодо необхідності поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

У поданій заяві про видачу дубліката виконавчого листа, зокрема у його прохальній частині, стягувач відповідну вимогу, як це передбачено ч. 1 ст. 371 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року, про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання не заявляв. По день вирішення місцевим судом заяви про видачу дубліката виконавчого листа стягувач своїх вимог в частині поновлення пропущеного строку не уточняв, у зв'язку з чим така вимога місцевим судом не розглядалася, а тому наведені в апеляційній скарзі доводи, що стосуються необхідності поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа апеляційним судом не розглядаються, оскільки вони виходять за межі вимог заявлених в суді першої інстанції.

У зв'язку з вищенаведеним, оскаржувана ухвала місцевого суду в даній справі підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа, оригінал (дублікат, який має силу оригінала) якого, як встановлено під час апеляційного розгляду, був втрачений.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_2, яка подана від його імені представником ОСОБА_1, задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 12 жовтня 2017 року в даній справі скасувати і постановити нову ухвалу.

Заяву задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа №6-31/10 від 01 березня 2010 року з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 21 квітня 1999 року у цивільній справі №2-25/99 щодо боржника ОСОБА_5 про його виселення із належного стягувачеві на праві власності житлового будинку та господарських будівель, розташованих по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий:

Судді: