Постанова

Іменем України

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1071/05

провадження № 61-1512св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

представник заявника - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - відділ державної виконавчої служби Золотоніського міськрайоного управління юстиції Черкаської області,

заінтересована особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником - ОСОБА_4, на ухвалу апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів Храпка В. Д., Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І. від 03 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

05 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайоного управління юстиції Черкаської області.

Скарга мотивована тим, що за виконавчим листом, виданим 15 червня

2005 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, відкрито виконавче провадження. ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості зі сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів. На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_5 подала до суду розрахунок заборгованості, виконаний державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайоного управління юстиції Черкаської області, проте до нього не включено грошові кошти, які боржник особисто сплачував у період 2008-2010 роки та у квітні-серпні

2015 року в сумі 5 379 грн 33 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив суд визнати незаконними дії відділу державної виконавчої служби щодо не включення до розрахунку заборгованості по аліментах грошових коштів, які боржник сплачував особисто у періоди 2008-2010 років та у квітні-серпні 2015 року, зобов'язати відділ державної виконавчої служби включити зазначені суми до розрахунку заборгованості.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у складі судді Чирви О. І. від 11 січня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не надано доказів на підтвердження того, що ним було додатково сплачено грошові кошти на користь ОСОБА_5 за вказані періоди.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03 березня 2016 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано дії відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області щодо не включення до розрахунку від 18 листопада

2015 року заборгованості у сумі 3 150 грн незаконними. Зобов'язано відділ державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області врахувати 3 150 грн в суму виплачених

ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_5 В іншій частині скарги відмовлено.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та частково задовольняючи скаргу, апеляційний суд виходив із того, що сторони в судовому засіданні прийшли до взаємної згоди, що грошові кошти у розмірі 3 150 грн фактично перераховані боржником та отримані стягувачем в рахунок сплати аліментів. Відмовляючи в іншій частині скарги, апеляційний суд виходив із того, що боржником не надано доказів про те, що ним особисто було сплачені кошти в рахунок сплати заборгованості по аліментам у період роботи у комунальному підприємстві «Райтеплоенергія».

29 березня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга представника

ОСОБА_3 - ОСОБА_4, в якій він просить скасувати ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні скарги та ухвалити нове рішення, яким скаргу в цій частині задовольнити.

Ухвала апеляційного суду Черкаської області від 03 березня 2016 року в частині задоволення скарги ОСОБА_3 не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.

Касаційна скарга мотивована тим, що, відмовляючи у задоволенні скарги, апеляційний суд не взяв до уваги, що державним виконавцем в розрахунку за період 2008-2010 років було зазначено тільки суми, перераховані з місця роботи, а кошти, які сплатив боржник особисто, враховані не були.

10 травня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

06 липня 2016 року ОСОБА_5 подала до суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою. При цьому вважала, що посилання заявника на сплату аліментів у подвійному розмірі під час роботи у комунальному підприємстві «Райтеплоенергія» є недоведеними та спростовуються довідками з місця роботи боржника.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 грудня 2016 року справу за скаргою

ОСОБА_3 на дії відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайоного управління юстиції Черкаської області призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

28 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частинами третьою, дев'ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент подання скарги) визначено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої сторони у порядку, встановленому законом.

Судом установлено, що згідно розрахунку головного державного виконавця Щербатюк Л. О. від 18 листопада 2015 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_5 станом на 01 листопада 2015 року становить 6 751 грн 11 коп.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_3 зазначав, що державним виконавцем не взято до уваги, що у період з жовтня 2008 року по квітень

2009 року, а також з жовтня 2009 року по квітень 2010 року він працював у комунальному підприємстві «Райтеплоенергія». Аліменти за цей період на користь ОСОБА_5 були сплачені як підприємством, так і ним особисто, що підтверджується відповідними доказами.

В матеріалах справи містяться довідки комунального підприємства «Райтеплоенергія», відповідно до яких з ОСОБА_3 з 15 жовтня 2008 року по 15 квітня 2009 року, а також з 15 жовтня 2009 року по 15 квітня 2010 року утримано аліменти у розмірі, який відповідає розміру, вказаному у розрахунку заборгованості від 18 листопада 2015 року (а. с. 135-136). Утримані аліменти щомісяця перераховувались стягувачу електронним поштовим переказом через УДППЗ «Укрпошта».

Доказів сплати ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 інших коштів у спірні періоди матеріали справи не містять.

Відмовляючи у задоволенні скарги в цій частині, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій державного виконавця при складанні заборгованості по аліментах, оскільки позивачем не доведено, що крім утримання і сплати аліментів підприємством у спірний період, ним особисто сплачувались кошти в рахунок погашення заборгованості по аліментах.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником - ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 03 березня 2016 року залишити без змін

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк