Ухвала

05 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 201/4053/15-ц

провадження № 61-1562 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В.В. (суддя - доповідач), Висоцької В.С., Фаловської І.М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_4,
відповідач-ОСОБА_5,
представник позивача-ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у складі суддів: Петешенкової М. Ю., Пономарь З. М., Макарової М. О. від 10 жовтня 2016 року,

Встановив:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (надалі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення процентів, втрати від курсової різниці.

Позовна заява мотивована тим, що 24 серпня 2003 року між нею та ОСОБА_5 укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала відповідачу, а той отримав грошову позику у розмірі 5 000 доларів США строком на п'ять років, що еквівалентно за курсом Національного банку України на дату видачі 24 219 грн. Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_5 не виконав, у встановлений термін грошові кошти не повернув, після чого вона звернулася з відповідним позовом до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2011 року у задоволенніпозовних вимог ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2011 року, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2011 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 52 134 грн 95 коп.; у задоволенні вимог про стягнення інфляційних витрат, нарахованих відсотків за користування грошовими коштами та 3 % річних, відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

21 червня 2013 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 38781429 про стягнення з ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 52 067 грн 09 коп.

28 лютого 2015 року відповідач сплатив заборгованість, у зв'язку з чим 24 лютого 2015 року постановою державного виконавця виконавче провадження було закрито.

Оскільки відповідач своєчасно не виконав покладенні на нього зобов'язання, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь відсотки за користування позикою, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, починаючи нарахування в межах строку з 25 червня 2009 року по 28 лютого 2015 року та втрати від курсової різниці у розмірі 100 698 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відсотки за користування позикою у розмірі 69 147 грн 93 коп., втрати від курсової різниці у розмірі 100 698 грн, а всього 169 845, 93 грн; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Правом на подачу відзиву (заперечень) на касаційну скаргу учасники справи не скористалися.

15 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки відсутні підстави для залишення касаційної скарги без задоволення чи для скасування судового рішення, встановлені частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

На підставі наведеного, керуючись статтею 401 ЦПК України,

Ухвалив:

Призначити до судового розгляду справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення процентів, втрати від курсової різниці, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська