Справа №489/5540/17 10.01.2018
Провадження №22-ц/784/166/18
Справа № 489/5540/17 Головуючий першої інстанції: Тихонова Н.С.
Провадження №22-ц/784/166/18 Суддя-доповідач апеляційного суду: Колосовський С.Ю.
Постанова

Іменем України

10 січня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючий - Колосовський С.Ю.

судді: Ямкова О.О., Локтіонова О.В.,

секретар судового засідання - Лептуга С.С.,

за участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2017 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРВ -Буд» ( далі - ТОВ «ГРВ -Буд»), третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним акту прийому-передачі нерухомого майна,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 пред'явила позов до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ТОВ «ГРВ -Буд» про визнання недійсним акту прийому-передачі нерухомого майна.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_9, яка була матір'ю її та відповідачів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 На випадок своєї смерті ОСОБА_9 01 квітня 1993 року склала заповіт, за яким належну їй на праві особистої власності частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських та побутових споруд заповідала своїм дітям ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 порівну.

25 березня 2014 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 отримали Свідоцтво про право на спадщину за заповітом кожний на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1.

15 листопада 2017 року позивач дізналась, що ОСОБА_7 є власником ? частки спірного будинку. Зазначена частка складається з ? частки, отриманої ОСОБА_7 після смерті матері, та з ? частки, отриманої ним від ТОВ «ГРВ-Буд» в якості повернення вкладу в натуральній формі при виході з товариства оформленого актом прийому-передачі від 05 травня 2017 року.

Посилаючись на те, що перехід права власності на ? частку від ТОВ «ГРВ-Буд» до ОСОБА_7 відбувся незаконно, у зв'язку з чим були порушені її права як співвласника спірного будинку, позивач просила визнати акт прийому-передачі майна від 05 травня 2017 року недійсним на підставі ст.ст.203,215 ЦК у зв'язку з його невідповідністю вимогам ч.2 ст.148, ст.ст.362,369 ЦК (не було отримано згоди співвласника на розпорядження спільним майном, порушено переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, відчужене майно не було виділено в натурі).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов в повному обсязі.

Представники відповідачів, у поданих відзивах на апеляційну скаргу, вважають рішення суду законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно зі ст.ст.355,356 ЦК майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 361 ЦК передбачено право співвласника розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 362 ЦК у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Згода співвласника на вчинення правочину щодо розпорядження спільним сумісним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (ч.3 ст.369 ЦК).

Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського

товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові

чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не

встановлено законом (ст.12 Закону «Про господарські товариства»).

При виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю

йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна

його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після

затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в

строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою

товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в

натуральній формі (ст.54 Закону «Про господарські товариства», ст.148 ЦК).

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилась спадщина на належне ОСОБА_9 майно, в тому числі ? частки житлового будинку АДРЕСА_1. Щодо цього майна ОСОБА_9 склала 01 квітня 1993 року заповіт за яким заповіла його порівну своїм синам ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і дочці ОСОБА_2

ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7 в установленому порядку прийняли спадщину, при цьому останні 25 березня 2014 року отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом по ? частці у спірному будинку.

ОСОБА_6 належить ? частка в названому будинку.

24 квітня 2017 року ОСОБА_8 будучи засновником ТОВ «ГРВ-Буд» передав у власність цього товариства ? частку житлового будинку АДРЕСА_1.

05 травня 2017 року засновниками ТОВ «ГРВ-Буд» прийнято рішення про виведення зі складу засновників та передачі останньому ? частки житлового будинку АДРЕСА_1. Цього ж дня вказане майно за актом прийому - передачі було передане ОСОБА_7

За таких обставин суд дійшов до вірного висновку, що права ОСОБА_2 як співвласника житлового будинку АДРЕСА_1 передачею ТОВ «ГРВ-Буд» у власність ОСОБА_7 ? частки у цьому майні не порушені, а тому правомірно ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову.

Посилання в апеляційній скарзі щодо порушення права як співвласника не можна визнати обґрунтованими, тому що положення ст.362 ЦК про переважне право на придбання частки у спільному майні застосовуються лише у разі продажу такої частки. Стаття 369 ЦК також не підлягає застосуванню до спірних правовідносин виходячи з того, що цей закон регулює здійснення права спільної сумісної власності, а відповідач розпорядився майном, що є у спільній частковій власності. У зв'язку з чим отримувати згоду всіх співвласників отримувати не було потреби.

Не можуть бути прийняті до уваги й твердження про удаваність правочину (приховання договору купівлі-продажу) між ТОВ «ГРВ-Буд» і ОСОБА_7, так як позов з цих підстав (ст.235 ЦК) не заявлявся. А в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Що ж стосується посилань в апеляційній скарзі на порушення ст.148 ЦК, то як при передачі майна до статутного фонду товариства, так і при виплаті вкладу учаснику товариства у зв'язку з виходом акти цивільного законодавства не передбачають обов'язковість проведення в таких випадках поділу спільного майна в натурі або виділення з нього частки.

В той же час, не можна погодитись з висновком суду щодо неможливості оскарження рішення господарського товариства не його учасником. При цьому суд помилково послався на постанову Верховного Суду України від 27 квітня 2016р. по справі №6-62 цс16, так як в цьому судовому рішенні такий правовий висновок відсутній.

За правилами ст.98 ЦК загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань його діяльності. Проте це не виключає випадків прийняття товариством рішень, які можуть порушувати права, свободи чи інтереси осіб які не є його учасниками, в тому числі й щодо майна, яке перебуває у спільній власності товариства з іншими особами. В такому разі останні відповідно до ст.124 Конституції України, ст.4 ЦПК вправі реалізувати своє право на судовий захист.

Однак такий висновок суду не впливає на правильне по суті рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 10 січня 2018р.

Головуючий: Судді: