Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 333/7530/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Наумова І.Й.
Номер провадження 22-ц/778/213/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала у Донецькій обласній державній телерадіокомпанії на посаді директора творчо-виробничого об'єднання телевізійних та радіопрограм, згідно з наказом № 72 к від 25.06.2010 року.

27.04.2014 року будівлю телерадіокомпанії захопили невідомі особи. 02.08.2014 року вона разом із сім'єю виїхала до Запорізької області, де отримали статус переселенців.

У зв'язку із фактичним припиненням діяльності телерадіокомпанії та необхідністю працевлаштування, вона вимушена була звільнитися. Наказом Донецької обласної державної телерадіокомпанії № 212 від 21.08.2015 року вона звільнена з посади за згодою сторін - п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні розрахунок був неправильний, про усі суми при звільненні їй не повідомили. Посилаючись на норми трудового законодавства просить стягнути з відповідача всі суми, що належали їй та мали бути виплачені в день звільнення 21.08.2014 року.

Під час судового слухання справи, позивач надала заяву про зміну предмету позову (а.с. 86). Відповідно до наданої заяви, позивач зазначає, що її тарифна відпустка складала 36 днів, і при звільненні відповідач повинен був сплатити їй компенсацію за 36 днів невикористаної відпустки. У разі невиплати, при звільненні працівника, з вини відповідача належних позивачу сум, відповідач повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд стягнути з відповідача компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 9835,20 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 22.08.2015 року по 29.12.2016 року - 93475,44 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів щодо використання або не використання щорічних відпусток, вимагаючи стягнення компенсації за невикористані дні відпустки, не зазначено за який саме період відпрацьованого робочого року нею не було використано щорічну відпустку. Також посилаючись на те, що її щорічна відпустка складає 36 днів, не надала суду доказів щодо такої тривалості її щорічної чи додаткової відпустки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За правилами ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

За приписами ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Тобто, обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства у несвоєчасному розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.23 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст. 182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії трудової книжки позивача, судом встановлено, що позивач з 30.09.1994 року прийнята до Донецького творчо-технічного об'єднання телебачення та радіомовлення, яке з 01.06.1995 року перейменовано в Донецьку обласну державну телерадіокомпанію (а.с. 72).

Позивача відповідно до наказу № 72к від 25.06.2010 року переведена на посаду директора творчо-виробничого об'єднання телевізійних радіопрограму Донецькій обласній державній телерадіокомпанії, а згідно до наказу від 21.08.2015 року № 212 звільнена з роботи за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України, з 21.08.2015 року (а.с. 4, 6, 73).

Відповідно до листів філії Національної телекомпанії України «Донецька регіональна дирекція» від 31.10.2016 року № 305, від 09.11.2016 року № 316 (а.с. 8, 21, 25, 35), у зв'язку з захопленням невідомими особами Донецької обласної державної телерадіокомпанії 27 квітня 2014 року, місце перебування всієї документації не відоме.

Згідно листа Слідчого управління Головного управління МВС України в Донецькій області від 09.02.2015 року № 4/698 за фактом захоплення Донецької обласної державної телерадіокомпанії СУ ГУМВС Донецької області відкрито кримінальне провадження (а.с. 31, 36).

Відповідно до матеріалів цивільної справи № 2-333/5325/15-ц, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2015 року у справі 333/5325/15-ц пр.2/333/2363/15 (а.с. 37-41), яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.02.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.06.2016 року (справа № 333/5325/15-ц) (а.с. 174-179, 214-215), в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Донецької обласної державної телерадіокомпанії про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.07.2014 року по 01.10.2015 року та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Цим рішенням було встановлено, що 27 квітня 2014 року Донецька обласна державна телерадіокомпанія захоплена невідомими особами. Позивач, як і інші співробітники телерадіокомпанії, роботи згідно своїх обов'язків не виконували. Донецька обласна державна телерадіокомпанія зупинила роботу з 01 липня 2014 року.

Відповідно до п. 4 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07 листопада 2014 року, заробітна плата виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюється, якщо установа продовжує функціонувати і працівники виконують свої обов'язки.

Позивач до виконання своїх обов'язків з 05.05.2015 року, з дня відновлення виробничої та фінансово-господарської діяльності Донецької обласної державної телерадіокомпанії, не приступила і не працювала до дня звільнення - 21.08.2015 року, а з серпня 2014 року, не перебувала за місцем знаходження Донецької обласної державної телерадіокомпанії, а проживає в Запорізькій області.

Відповідно п. 3 ст. 61 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення ) обставини встановлені судовим рішенням не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що Національна телекомпанія України є правонаступником Донецької обласної державної телерадіокомпанії. ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» є правонаступником Національної телекомпанії України відповідно до ЗУ «Про суспільне телебачення і радіомовлення України», постанови КМУ від 07.11.2014 року № 693 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» та від 05.08.2015 року № 567 «Деякі питання утворення публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України».

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.01.2017 року, до складу Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в якості відокремленого підрозділу входить філія «Донецька регіональна дирекція» ( а.с. 46-56).

Отже, судом правильно встановлено, що у справі № 333/5325/15-ц пр.2/333/2363/15 (а.с. 37-41), по якій прийнято рішення Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 17 листопада 2015 року, що набрало чинності, брали участь ті самі особи, що є сторонами при розгляді даної справи.

Згідно ст. 11 ЦПК України ( в редакції, чинній на час розгляду справи), суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України (в редакції, чинній нас час розгляду справи), кожна сторона судового процесу зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 в позові фактично не вказала період за який вона просить стягнути з відповідача компенсацію за невикористані дні відпустки, кількість днів невикористаної відпуски.

Як встановлено рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2015 року, наказом генерального директора Донецької обласної державної телерадіокомпанії від 01 грудня 2014 року виробнича та фінансово-господарська діяльність Донецької обласної державної телерадіокомпанії припинена з 02 грудня 2014 року на підставі Наказу голови Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 28 листопада 2014 року та відновлена Наказом від 05 травня 2015 року - з 05 травня 2014 року (а.с. 38).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, відповідно до якого, заробітна плата (суддівська винагорода) працівникам установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а в подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, виплачується в повному обсязі за рахунок кошторису установи. При цьому, заробітна (суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники виконують свої обов'язки.

Позивачем не надано суду доказів того, що протягом липня 2014 року по травень 2015 року вона виконувала свої посадові обов'язку директора творчо-виробничого об'єднання телевізійних та радіопрограм.

Статтею 82 КЗпП України, статтею 9 Закону України « Про відпустки» визначено, що до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховується час фактичної роботи протягом робочого року, за який надається відпустка; час коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалося місце роботи ( посада) та заробітна плата повністю або частково; час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи ( посада) і йому виплачувалася допомога по державному соціальному страхуванню; час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, в день звільнення відповідач ніяких грошових коштів позивачу не сплачував. В матеріалах справи доказів наявності сум, що належали б позивачу при звільненні, відсутні.

Суд першої інстанції, перевіривши усі обставини у справі, зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, більш, того, вимоги є не конкретизовані, позивач не визначила час, період, коли не була у відпустці, кількість днів невикористаної відпустки.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги фактично є черговим повторенням викладених обставин, які зазначалися позивачем у позовній заяві та перевірені судом першої інстанції і не знайшли підтвердження. Вказані доводи не доводять неправильності рішення суду.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків. Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.08. 2018 р.

Головуючий

Судді: