Головуючий у 1-й інстанції Овчиннікова О.С.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

секретаря Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Волноваського районного суду Донецької області, ухваленого 13 листопада 2017 року у місті Волноваха (повний текст складений 17 листопада 2017 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнення грошової компенсації, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

В липні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що з лютого 1987 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 14 червня 2016 року рішенням Волноваського районного суду Донецької області шлюб між ними був розірваний. За час шлюбу вони з відповідачем за спільні кошти придбали автомобіль «DAEWOO LANOS», 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_2 20 липня 2016 року відповідачем, без її згоди, було відчужено спільний автомобіль, а саме перереєстровано на його матір ОСОБА_4 Враховуючи те, що майно було придбане за час шлюбу, спільної домовленості між нею та відповідачем щодо добровільного поділу майна не досягнуто, згоди на реалізацію автомобіля вона не давала, тому просила визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію половину вартості автомобіля, яка станом на 20 липня 2016 року становить 75 440 грн., а саме 37 720 грн.

У жовтні відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов, у якому зазначив, що за час спільного проживання з позивачем, окрім придбання автомобіля, вони збудували капітальний гараж №2, розташований по вул.Піонерська смт.Донське Волноваського району. Після припинення спільного проживання та розірвання шлюбу домовленості про поділ гаражу вони не досягли. Тому просить визнати гараж спільним майном подружжя, визнати за ним право власності на ? його частину.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 13 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_2 задоволені частково. Визнано автомобіль марки «DAEWOO LANOS», державний номер НОМЕР_1, спільно набутим майном подружжя. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «DAEWOO LANOS», державний номер НОМЕР_1 у сумі 37 720 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_2 задоволено. Визнано спільно набутим майном подружжя гараж № 2, розташований по вул.Піонерська, смт.Донське Волноваського району Донецької області та визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині зазначеного гаражу.

В решті позовних вимогах ОСОБА_2 та ОСОБА_2 відмолено. Понесені сторонами судові витрати залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити, відмовити у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2 у повному обсязі, стягнути на його користь судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

В обґрунтування вказує, що суд не звернув уваги на пояснення заявника, які в судовому засіданні підтвердили також свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про те, що після припинення шлюбних відносин у 2015 році сторони дійшли усної угоди щодо поділу спільного майна подружжя: квартира АДРЕСА_1 залишається на праві власності дружині, а автомобіль залишається на праві власності заявнику. Будь-яких доказів на підтвердження того, що поділ майна не відбувся, позивач не надала. Вказує, що на час розгляду справи у подружжя не було наявного спільного майна, тому як квартира та автомобіль знаходилися у третіх осіб на праві власності: дружина 17 вересня 2015 року подарувала квартиру, яка була зареєстрована на її імя, їхньому сину ОСОБА_7, а він 20 липня 2016 року автомобіль, який був зареєстрований на його імя, продав своїй матері ОСОБА_2 Ставить на увагу, що він не предявляв позов про поділ квартири, оскільки як квартира так і автомобіль вже були поділені добровільно між ними.

Відповідно до ч.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільно-процесуальним кодексом України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-УІІІ.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача ОСОБА_2 в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Рішення суду першої інстанції в частині поділу гаражу сторонами не оскаржується, тому відповідно до положень ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не перевіряє його законність і обґрунтованість в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_8, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, сторони з 1987 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 14 червня 2016 року (а.с. 7).

За час шлюбу сторони на підставі біржової угоди №006254 від 24 березня 2007 року на товарній біржі у м.Макіївка придбали автомобіль марки «DAEWOO LANOS», 2004 року випуску, право власності на який було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 та присвоєно автомобілю НОМЕР_2.

20 липня 2016 року даний транспортний засіб було перереєстровано на ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №1445/2016/00008, укладеному в ТСЦ та видано свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії СХО №376557 (а.с.60).

Згідно висновку експерта №4/05 судової авто товарознавчої експертизи з оцінки транспортного засобу, встановлено, що станом на 20 липня 2016 року автомобіль марки «DAEWOO LANOS», 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1, на дату оцінки має середню ринкову вартість 75 440 грн. (а.с. 71-78).

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

За положеннями ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Отже, для укладення одним із подружжя договору щодо цінного майна має бути письмова згода іншого з подружжя (ч.3 ст.65 СК України).

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 89 ЦПК України), обґрунтовано виходив з того, що відповідач відчужив спірний автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя і цінним майном, без письмової згоди позивача, а тому дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на грошову компенсацію ? частини вартості спірного транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний автомобіль, як квартира були добровільно поділені подружжям, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Разом із тим у силу вимог ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, ст.66 СК України передбачено, що подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Договір про порядок користування житловим будинком, квартирою, іншою будівлею чи спорудо, земельною ділянкою, якщо він нотаріально посвідчений, зобовязує правонаступника дружини та чоловіка.

Разом із тим ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Теж саме зазначено й у ч.4 ст.372 ЦК України.

Виходячи із зазначених норм сімейного права домовленість про порядок користування спільним майном подружжя може бути досягнута в усній формі, простій письмовій або письмовій нотаріальній формах, а договір про поділ спільного майна підлягає нотаріальному посвідченню.

З огляду на наведене суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_6 щодо подружжям домовленості про добровільний поділ майна, адже нотаріально посвідчений договір про поділ майна сторонами не укладався.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. При встановленні фактичних обставин справи судом не порушено норм процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у звязку з чим апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 січня 2018 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

ОСОБА_11