Справа № 310/9207/17
2/310/769/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2018 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2), ОСОБА_3 (представник ОСОБА_2) до ОСОБА_4 (представник ОСОБА_5), третя особа приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 про визнання договору частково недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору частково недійсним, вказуючи, що 05.04.2017 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, яким вони подарували ОСОБА_4 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 / вул. Морська,35 в м. Бердянську Запорізької області. Відповідач приходиться їм рідним сином. Вони з 01.06.1988 року і по сьогоднішній день зареєстровані в спірній квартирі, є особами похилого віку. У грудні 2016 року ОСОБА_3 зламала шийку стегна, через що з 17.12.2016 року по 21.12.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні К УБМР «Бердянське територіальне медичне обєднання». Після виписки з лікарні ОСОБА_3 могла лише сидіти в ліжку, самостійно вставати. Ходити та обслуговувати себе не могла бо фактично була прокована до ліжка. Тяжкий стан здоровя ОСОБА_3 після перелому шейки стегна обумовлювався наявністю у неї хвороби Паркінсонізму. Син запропонував забрати ОСОБА_3 до нього додому в с. Андрівку, щоб доглядати її та ОСОБА_1 на що вони погодилися. Спочатку відповідач разом з дружиною добре доглядав за хворою, забезпечив належні умови для проживання, але згодом почав розмови про те, що якщо вони бажають щоби він і надалі доглядав за ОСОБА_3, то необхідно подарувати йому належні їм частки в квартирі АДРЕСА_1 / вул. Морська,35 в м. Бердянську Запорізької області. Враховуючи ту обставину, що стан здоровя ОСОБА_3 не покращувався, вона була прикута до ліжка, лікарі обнадійливих прогнозів стосовно того, що ОСОБА_3 почне самостійно ходити не давали, а відповідач підтримував її та доглядав, тому сторони уклали оскаржуваний договір дарування під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах. Після укладення зазначеного договору дарування відповідач все менше став доглядати за хворою мамою і на цьому фоні почалися сварки і одного разу відповідач сказав, що не хоче більше бачити їх в своєму будинку. На теперішній час вони залишилися без житла, особистих речей, які залишилися в спірній квартирі. До укладення договору дарування часток ОСОБА_4 обіцяв, що за ними залишиться право проживання в квартирі, але після укладення договору змінив замки на вхідних дверях та не впускає їх до квартири, яка є їх єдиним житлом. Вважали, що договір дарування підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, оскільки предметом договору є квартира, яка є єдиним житлом дарувальників, вони є особами похилого віку, ОСОБА_3 має тяжкі хвороби і за станом здоровя не може самостійно забезпечувати та обслуговувати себе і потребує стороннього догляду, вони не передавала обдаровуваному ключі від квартири. Договір дарування укладено на вкрай невигідних умовах і під впливом тяжких обставин. Зазначили, що цей договір не відповідав їх внутрішній волі, оскільки передача майна відбулася в обмін на допомогу та догляд. Просили визнати частково недійсним договір дарування частки квартири, укладений 05.04.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №486, а саме в частині дарування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 / вул. Морська,35 в м. Бердянську Запорізької області.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

ОСОБА_1, який в судовому засідання виступав в своїх інтересах та як представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Представник позивачів адвокат ОСОБА_2 у судовому засідання позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив суду, що його батьки, які є позивачами по справі з 2013 року почали постійно проживати разом з його сімєю в належному йому будинку, який розташований в с. Андрівка Бердянського району. У мами була травма і вона знаходилась в лікарні. Після виписки вона потребувала постійного догляду, оскільки не могла сама ходити і на протязі девяти місяців проживала разом з його сімєю в с. Андрівка. Він, його дружина та батько доглядали за мамою. Мама вирішила подарувати йому спірну квартиру і вони домовились, що після оформлення договору дарування квартири на нього, батьки будуть проживати разом з його сімєю в с. Андрівка, але домовленості, що він буде доглядати батьків не було. Його батько зловживає алкогольними напитками, неодноразово лікувався, а після оформлення договору дарування почав вести себе агресивно, погано відноситись до його дружини. Через деякий час батьки прийняли рішення і переїхали проживати до його брата в м. Бердянськ. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_5 у письмовому відзиві на позовну заяву та в судовому засідання вважав, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачів не примушували до укладання договору. Під час його посвідчення нотаріусом встановлено дієздатність сторін та про те, що сторони договору перебували в здоровому глузді та ясній памяті, розуміли значення їх дій та діяли добровільно. Крім того, в договорі дарування сторони підтвердили, що договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається у відповідності зі справжньою волею, без застосування фізичного чи психічного тиску, що підтверджується підписами сторін на договорі дарування від 15.04.2017 року. Позивачі не надали суду докази на підтвердження того, що укладаючи оспорюваний договір вони діяли під впливом тяжких для них обставин, внаслідок чого уклали договір на вкрай невигідних умовах. Не доведено позивачами і наявність таких обставин. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності.

Заслухавши учасників справи, свідків, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Частина 3 ст. 203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За статтею 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

При визнання такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у звязку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до договору дарування від 05.04.2017 року ОСОБА_7, ОСОБА_1, який діяв за себе особисто та на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_8, приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області 14 березня 2017 року за реєстровим №296 від імені ОСОБА_3 подарували ОСОБА_4 3/4 частки трикімнатної квартири №63, що знаходиться в м. Бердянську Запорізької області, вул. Першотравнева, будинок №3/ вул. Морська (до зміни назви вул.. Мазіна), будинок 35 (а.с.8-9).

Згідно копії довідки ОСББ «Сніжинка» від 09.10.2017 року та копії паспортів зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є АДРЕСА_2 (а.с.4-5,12).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 02.10.2017 року звертався до Бердянського відділу поліції в звязку з тим, що його син ОСОБА_4 не впускає його до квартири АДРЕСА_3 та не віддає особисті речі, які в ній знаходяться (а.с.85).

Аналізуючи ст. 233 ЦК України суд вважає, що для визнання договору дарування спірної квартири недійсним необхідно встановити наявність тяжких обставин, вкрай невигідних умов правочину, а також, що правочин вчинено саме під впливом тяжкої обставини і для усунення або зменшення цієї важкої обставини відчужувач змушений був укласти оспорюваний договір дарування, тобто наявність безпосереднього звязку тяжких обставин, що склалися у відчужувача майна із його волевиявленням вчинити правочин на вкрай невигідних для нього умовах.

Під тяжкими обставинами необхідно розуміти не будь-яке несприятливе матеріальне, чи інше становище, а його крайні форми.

Позивачі посилалась на їх вік, захворювання ОСОБА_3, які вважали тяжкими обставинами, під впливом яких вони уклали оспорюваний договір дарування на вкрай невигідних для них умовах.

Із копії паспорта ОСОБА_3 видно, що вона народилася 01 квітня 1950 року і на момент укладення договору дарування їй виповнилося 67 років (а.с.6). Згідно копії паспорта ОСОБА_1 він народився 17 травня 1940 року і час укладення оспорюваного договору йому виповнилося 77 років (а.с.5). Аналізуючи зазначене та виходячи з положень ст. 10 ЗУ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є особами похилого віку.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №12452-1387 ОСОБА_3 вбачається, що вона з 17.12.2016 року по 21.12.2016 року проходила стаціонарне лікування у К УБМР «Бердянське територіальне медичне обєднання» в звязку з з/оскольчатим межвертельним переломом справа зі зміщенням (а.с.10).

Згідно повідомлення КУ «Бердянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Бердянської міської ради від 15.12.2017 року ОСОБА_3 знаходиться під наглядом у дільничного лікаря-терапевта амбулаторії з діагнозом: Дисциркулятона енцефалопатія ІІ ст. ат еротична, синдром Паркінсонізму, ригідно-тремтлива форма по гемі типу справа (тремтливий параліч) ІІ ст. Хен - Яру з порушення функції правих кінцівок ІІ-ІІІ ст. За станом здоровя потребує сторонньої допомоги (а.с.11).

Належність ОСОБА_3 нерухомого майна було перевірено за РНОКПП останньої (а.с.7) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно і встановлено, що таке у ОСОБА_3 відсутнє (а.с.58).

Належність нерухомості ОСОБА_1 також перевірялось в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за РНОКПП, але відомості про існування у ОСОБА_1 нерухомого майна відсутня (а.с.57).

Визначаючи чи мало місце укладення правочину на вкрай невигідних умовах, суд виходить з того, що позивачі за оспорюваним договором здійснили відчуження коштовного майна, яке було єдиним місцем їх проживання, а договір дарування є безоплатним правочином і за його умовами обдаровуваний ОСОБА_4 не має перед дарувальниками будь-яких зобовязань матеріального характеру.

Суд вважає, що захворювання ОСОБА_3, яке призвело до втрати нею можливості рухатися, а також необхідність постійного догляду за нею та стурбованість позивачів тим, що ОСОБА_3 може залишитися самотньою у похилому віці є тими тяжкими обставинами, які спонукали їх до укладення договору дарування на вкрай невигідних для них умовах, оскільки подарувавши спірну квартиру відповідачу вони втратили єдине житло, яке їм належало.

Судом встановлено, що саме зазначені обставини спонукали позивачів укласти договір дарування квартири на вкрай невигідних умовах, чим безоплатно позбавили себе єдиного наявного в них житла. Укладення зазначеного договору фактично не відповідало волі позивачів, оскільки було спрямоване на зменшення негативних наслідків захворювання ОСОБА_3, а саме безпомічного стану хворої людини похилого віку та забезпечення в майбутньому постійним доглядом зі сторони обдаровуваного.

Суд також вважає, що договір дарування не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених цим договором, оскільки у спірній квартирі залишилося майно позивачів, їх місце проживання зареєстровано в зазначеній квартирі.

Заперечуючи проти позову відповідач та його представник посилались на ту обставину, що договір дарування було укладено за ініціативою позивачів і діяли вони добровільно, але суд вважає, що ці обставини не мають правового значення для визнання договору недійсним за ст. 233 ЦК України, оскільки позивачі усвідомлювали свої дії щодо дарування спірної квартири, але змушені були це зробити під впливом тяжких обставин.

За викладених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підлягають повному задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 259,263-265,273,354,355 ЦПК України, ст. ст. 203 ч. 3, 215, 233 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (поштовий індекс 71112, м. Бердянськ, вул. Першотравнева, буд. №3 / вул. Морська,35, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), ОСОБА_3 (поштовий індекс 71112, м. Бердянськ, вул. Першотравнева, буд. №3 / вул. Морська,35, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) до ОСОБА_4 (поштовий індекс 71112, м. Бердянськ, вул. Першотравнева, буд. №3 / вул. Морська,35, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3), третя особа приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 (поштовий індекс 71118, м. Бердянськ, вул. Університетська, / просп. Праці, 14/39) про визнання договору частково недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 05 квітня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №486, в частині дарування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 1/2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_4 / вул. Морська,35 в. м. Бердянську Запорізької області ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_3 по 640 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

На підставі п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Повне рішення складено 17.08.2018 року.

Суддя