Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 20 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Талько О.Б.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №296/10155/16-ц за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Житомирської міської ради про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та витребування майна з незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 12 червня 2018 року, постановлену під головуванням судді Сингаївського О.П. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, в якій просив скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 01.06.2017 №296/10155/16, якою заборонено ОСОБА_1 вселятися, передавати у користування третім особам квартиру за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування заяви зазначав, що 05.12.2016 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира забезпечено позов ОСОБА_3 шляхом накладення заборони на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1. Даною ухвалою ОСОБА_1 обмежена у праві розпоряджатися належним їй майном, а саме продавати, дарувати та відчужувати. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 01.06.2017 заборонено ОСОБА_1 вселятися, передавати у користування третім особам квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Вважає, що ухвалою від 01.06.2017 суд першої інстанції позбавив ОСОБА_1 правом користуватися своєю власністю, та фактично позбавив її права особистої власності без відповідного рішення, а саме права на житло, оскільки вона не може користуватися житловим приміщенням за належністю, тобто проживати разом зі своєю родиною. При цьому цією ухвалою суд фактично задовольнив позов ОСОБА_3 без прийняття кінцевого рішення у справі, оскільки фактично витребував з володіння ОСОБА_1 спірну квартиру, а також вирішив спір по суті.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 12 червня 2018 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, що застосовані ухвалою суду від 01.06.2017 у вигляді заборони ОСОБА_1 вселятися, передавати у користування третім особам квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про скасування забезпечення позову. В апеляційній скарзі, зокрема, посилається на те, що в своїй заяві представник ОСОБА_1 взагалі не наводить будь-яких доводів та обставин, які виникли після 01.06.2017 і які могли б бути підставою для скасування заходів забезпечення позову. Крім того, ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 12 червня 2018 року порушує права її неповнолітніх дітей, оскільки вселення в її квартиру, де проживають її діти, сторонніх осіб призведе до порушення їх прав.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати недійсним договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що укладений 26.11.2011 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6; визнати недійсним договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що укладений 19.07.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6; витребування вказаної квартири з володіння ОСОБА_1

Постановляючи ухвалу про скасування заходу забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову шляхом заборони на розпорядження та користування квартирою, ОСОБА_1 позбавлена права власності на спірну квартину, чим фактично вирішено спір по суті.

Проте, апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду з огляду на наступне.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 01.06.2017 заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено. Заборонено ОСОБА_1 вселятися, передавати у користування третім особам квартиру за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до вимог ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Звертаючись до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що ухвалою від 01.06.2017 суд першої інстанції позбавив її права користування квартирою та фактично задовольнив позов ОСОБА_3 без прийняття кінцевого рішення у справі, оскільки фактично витребував з її володіння спірну квартиру. Задовольняючи заяву ОСОБА_3 суд не навів жодних мотивів, а лише процитував норми ст.151 ЦПК України.

. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд скасовує вжиті заходи забезпечення позову, в тому випадку, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінилися обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов'язує можливість застосування таких заходів.

З огляду на наведене, оскаржувана ухвала про задоволення заяви ОСОБА_1 постановлена судом першої інстанції всупереч роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, оскільки суду не надано доказів того, що відпала потреба в забезпеченні даного позову в спосіб, який визначив суд першої інстанції, та обставини, що зумовили застосування даних заходів забезпечення позову, змінилися.

Вимоги заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову стосуються правомірності застосування вжитих заходів забезпечення позов, що є підставою для оскарження ухвали про забезпечення позову в апеляційному порядку, а не є підставою для звернення із відповідною заявою про скасування заходів забезпечення позову. Ухвала про забезпечення позову від 01.06.2017 ОСОБА_1 не оскаржується.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а ухвалу суду про задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову не можна вважати законною і обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 12 червня 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в каасаційному порядку.

Головуючий

Судді