Справа № 159/3390/17
Провадження № 2/159/57/18
10 січня 2018 року м. Ковель
Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Наваляного Т.Д.,
з участю секретаря Спасюк К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, -
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 28.04.1998 року він придбав ? частину житлового будинку по вул. Рєпіна, 7 в м. Ковелі Волинської області. Інша частина житлового будинку належала ОСОБА_3, яка померла 08.08.1988 року. Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла її дочка ОСОБА_4 Позивач вказує, що згідно технічного паспорту у його користуванні знаходяться наступні приміщення: кімната 2-1, площею 14,5 м2, кімната 2-2, площею 5,1 м2, кімната 2-3, площею 15,2 м2, кімната 2-4, площею 21,3 м, кімната 2-5, площею 13,7 м2, кухня 2-6, площею 16,8 м2, коридор 2-7, площею 11,3 м2, а також хлів Б-1. З посиланням на норми ст. 367 ЦК України позивач просить припинити право спільної часткової власності та провести поділ будинку в натурі.
Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю з підстав, викладених у заяві, просить його задовольнити та провести реальний розподіл житлового будинку та господарських споруд по вул. Рєпіна, 7 в м. Ковелі згідно технічного паспорту на житловий будинок.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, хоч завчасно і належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи без її участі та заперечень на позов до суду не подала.
На підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено статтею 317 ЦК України.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України.
Право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійснені лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Матеріалами цивільної справи встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу частини будівель, посвідченого державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори від 28.04.1998 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-1316 є власником ? частини житлового будинку № 7 по вул. Рєпіна в м. Ковелі з відповідною частиною господарських будівель і споруд.
Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Тобто, співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна. З виділом учаснику спільної власності на будинок його частки в натурі спільна власність на неї припиняється.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній частковий власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
При виділенні в натурі частки із спільної часткової власності, право спільної часткової власності припиняється.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч.1 ст. 367 ЦК України, за домовленістю між ними.
Згідно вимог ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
З аналізу правовстановлюючих документів на обєкт нерухомого майна та положень ст. 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідач є суб'єктами спільної часткової власності.
Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
З розяснень, наданих у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», (з подальшими змінами), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Приймаючи до уваги технічну можливість та порядок користування житловим будинком, який склався між співвласниками з урахуванням належних кожному часток, суд приходить до висновку, що з метою захисту інтересів кожного з співвласників житлового будинку та виходячи з встановленого порядку фактичного використання сторонами приміщень в житловому будинку, право спільної часткової власності слід припинити та провести поділ житлового будинку в натурі.
Судові витрати слід віднести за рахунок позивача.
Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 141, 258-259, 265, 280-281 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358, 364, 367 ЦК України, -
Позов задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку домоволодіння, як на окремий обєкт нерухомого майна (квартира № 2) в житловому будинку № 7 по вул. Рєпіна в м. Ковелі Волинської області, яка складається з наступних приміщень: кімнати 2-1 площею 14,5 квадратних метри, кімнати 2-2 площею 5,1 квадратних метри, кімнати 2-3 площею 15,2 квадратних метри, кімнати 2-4 площею 21,3 квадратних метри, кімнати 2-5 площею 13,7 квадратних метри, кухні 2-6 площею 16,8 квадратних метри, коридору 2-7 площею 11,3 квадратних метри, а також на господарські споруди: хлів «Б-1».
Припинити право спільної часткової власності на будинковолодіння, яке розташоване за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Рєпіна, 7.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.