Єдиний унікальний номер 448/1655/17
Провадження № 2/448/427/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
08.06.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі Шегинській Л.М.
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,
Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що із відповідачем ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу із відповідачем у них народилася дитина: дочка ОСОБА_4, 11.11.2011року народження.
Вказує, що дитина проживає разом з нею, позивачкою, та перебуває на її утриманні, так як відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.
Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, однак такий працює за кордоном, де отримує високий заробіток. Вважає, що відповідач має можливість утримувати дитину.
Стверджує, що періодично в межах трьох років зверталась до відповідача з проханням про сплату аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, однак такий не надавав належної допомоги на утримання дитини.
З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень щомісячно, а також стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дочки за минулий час за період з 08.12.2014р. по 07.12.2017р. в розмірі 108 000 гривень.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, покликаючись на обставини зазначені в позовній заяві, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку по місцю його реєстрації, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.
Як вбачається із повідомлення відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 12.03.2018 року, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Інших відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача матеріали справи не містять. Судові повістки надсилались відповідачу ОСОБА_3 за місцем його проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку.
Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, а також враховуючи те, що представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Станом на 08.06.2018р. відзив на позов від відповідача до суду не надійшов, а тому суд розглядає справу за наявними у справі письмовими доказами.
Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що від подружнього життя в сторін народилася дитина: дочка ОСОБА_3 ОСОБА_4 Миколаївна, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дитина проживає разом з матірю, позивачкою по справі, та перебуває на її утриманні.
Відповідач ОСОБА_3 добровільно не надає кошти на утримання дитини, не піклується про її матеріальне забезпечення.
Вказані обставини підтверджуються такими доказами по справі, зокрема: копією свідоцтва про народження дитини дочки ОСОБА_3 ОСОБА_5 Миколаївни, ІНФОРМАЦІЯ_2; копією свідоцтва про зміну імені позивачки з ОСОБА_6 на ОСОБА_2 серії І-СГ №018426 від 03.09.2015р.; копією паспорта позивачки ОСОБА_2; іншими матеріалами справи.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття; сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Змістом ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Судом враховано матеріальне становище сторін, стан здоров'я дитини, ті обставини, що дитина сторін проживає разом з позивачкою ОСОБА_2, остання несе витрати по утриманню дитини, забезпечує її лікуванням в разі потреби, займається її вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а відповідач ОСОБА_3 ухиляється від утримання дитини, а також те, що відповідач є фізично здоровим, працездатним і на утриманні жодних інших дітей чи утриманців немає. Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати її нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов'язку матері та батька по утриманню дитини.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Беручи до уваги усі наведені обставини, а також те, що відповідач ОСОБА_3 станом на 08.06.2018р. відзиву на позовну заяву суду не подав, будь-яких доказів щодо безпідставності вимог позивачки в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини та на спростування її доводів не представив, суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на утримання дитини дочки ОСОБА_3 ОСОБА_5 Миколаївни, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Із зміною матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, або інших обставин, що мають значення, сторони мають право звернутися до суду з відповідною позовною заявою про зміну (зменшення або збільшення) розміру аліментів.
Щодо позовних вимог позивачки ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання дочки за минулий час за період з 08.12.2014р. по 07.12.2017р. в розмірі 108 000 гривень, то суд не вбачає підстав для задоволення таких вимог, виходячи з наступного.
Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.
Вимога про стягнення аліментів на дитину може бути подана до суду протягом усього строку існування права на утримання, тобто до досягненню дитиною повноліття.
За загальним правилом аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позову на майбутнє.
В той же час, відповідно до ч.2 ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки.
Стороною позивача всупереч зазначеним вимогам не надано суду жодних доказів в підтвердження обставин щодо вжиття позивачкою ОСОБА_2 заходів для одержання аліментів з відповідача ОСОБА_3 та свідоме ухилення останнього від їх сплати впродовж часу після розірвання шлюбу. Про такі докази стороною позивача не вказано та клопотань про їх витребування у суді не заявлено.
Позивач ОСОБА_2 мала право звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання дитини - з моменту її народження, однак таким правом не скористалася.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час слід відмовити за недоведеністю такої вимоги.
Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.
Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача ОСОБА_3 належить стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-284, 430 ЦПК України, суд,-
ОСОБА_7 Миронівни до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, жительки та зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання дитини: дочки ОСОБА_3 ОСОБА_5 Миколаївни, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень щомісячно, починаючи з 18.12.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 640 (шістсот сорок) грн. судового збору в дохід держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом, через Мостиський районний суд Львівської області до апеляційного суду Львівської області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим кодексом, через Мостиський районний суд Львівської області до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ю.В.Кічак
Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак