Справа № 199/2919/18
(2/199/1822/18)
РІШЕННЯ

Іменем України

18.07.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участі позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання поховання незаконним та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що 27 вересня 2017 року він приїхав відвідати поховання своєї бабусі ОСОБА_4 Ануфрієвни, розташоване на цвинтарі «Кіровоградська - Петрозаводська», похованої у 1978 році. Прийшовши на цвинтар, виявив, що огорожа розібрана, а поруч із похованням бабусі похована невідома йому людина. Звернувшись до адміністрації цвинтаря отримав відповідь, що про поховання нічого невідомо, а також про осіб, які його проводили. Даний цвинтар є закритим з 2005 року за рішенням міської ради. Із проханням провести розшук осіб, які провели поховання, звернувся в Амур-Нижньодніпровське відділення поліції міста Дніпра. Після проведення перевірки виявилось, що відповідач по справі 21 червня 2017 року провела поховання своєї матері ОСОБА_5, в адміністрації цвинтаря поховання не зареєструвала. Просить суд визнати поховання громадянки ОСОБА_5 на цвинтарі «Кіровоградська - Петрозаводська»у м. Дніпрі незаконним та зобовязати відповідача ліквідувати поховання ОСОБА_5 з відновленням усіх надгробних споруд у первісний стан.

Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог, вважали відповідача по справі неналежним, крім того, позивач не довів суду порушення його прав.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 Ануфрієвни, копія свідоцтва про народження позивача, копію паспорту позивача, висновок О/у СКП АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6С, та відповідь на заяву КП «Ритуальна служба» Дніпропетровської міської ради за № 126 від 03.03.2017 року.

У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія ІІ-КИ № 296894 від 25.07.1978 року, ОСОБА_4 Ануфрієвна померла 25 липня 1978 року.

Судом встановлено, що біля могили ОСОБА_4 Ануфрієвни на кладовищі по вул. Петрозаводській-вул. Кіровоградській в місті Дніпрі поховано ОСОБА_5, поховання якої здійснено відповідачем по справі. Вказані обставини визнаються сторонами, тому не підлягають доказуванню згідно вимог ст. 83 ЦПК України.

Згідно ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» особа, яка зобов'язалася поховати померлого, на підставі

свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону

до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення

відповідного договору-замовлення на організацію та проведення

поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед

суб'єктів господарської діяльності, які уклали договори із

сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг.

Для поховання ОСОБА_5, відповідач звернулась із заявою про дозвіл поховання до директора КП «Ритуальна служба» та отримала дозвіл на захоронення останньої, що підтверджується відповідною заявою від 21.06.2017 року.

Статтею 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» передбачено, що за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи,

яка взяла на себе зобов'язання поховати померлого, на території

кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого

відповідно до затвердженої проектної документації.

Таким чином, судом встановлено, що дії відповідача відповідали вищевказаним вимога закону.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України обовязок доказування покладається на сторони, крім випадків передбаченим цим Кодексом . Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд ухвалюючи судове рішення, зобовязаний встановити чи мали місце обставини (факти) якими обґрунтовувались вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, та інше.

Згідно положень ст.ст.77-80 ЦПК України суд, оцінюючи докази виходить із принципів належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. З цих підстав належні докази повинні містити інформацію щодо предмету доказування, на їх підставі суд повинен бути в змозі встановити дійсні обставини справи, та у своїй сукупності повинні бути достатніми для висновку суду про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування.

Предметом доказування по зазначеній справі є вчинення дій відповідачем по порушенню порядку поховання особи поряд з бабусею позивача на кладовищі, у звязку з чим порушення прав позивача як користувача цього поховання.

Проте, позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_4 є його бабусею.

Крім того, згідно ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» забороняється здійснювати поховання інших померлих

(підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди

користувача місця поховання (користувача місця родинного

поховання).

Згідно ст.2 вказаного Закону користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці

поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво

про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене

статтею 25 цього Закону

Проте, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів тому, що він є користувачем місця поховання відповідно до вищенаведених вимог закону.

Отже, суд приходить до висновку, що надані докази є недостатніми для підтвердження факту порушення прав позивача діями відповідача, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. Доказів понесення судових витрат відповідачем суду не надано.

Керуючись ст. 15,16 ЦК України,ст.ст.12,13,263-265ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання поховання незаконним та зобовязання вчинити певні дії,- відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня виготовлення повного рішення.

Суддя