Постанова

Іменем України

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 520/3207/16-ц

провадження № 61-1566св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересована особа - державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Цішенко С. С. про визнання дій неправомірними,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду міста Одеси у складі судді Огревич І. В. від 06 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів Черевка П. М., Сваненка В. І., Артеменка І. А.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Цішенко С. С. про визнання дій неправомірними.

Скарга мотивована тим, що внаслідок протиправних дій державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Цішенко С. С., який з підстав, передбачених частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», при виконанні рішення суду звернув стягнення на належні ОСОБА_1 кошти, що перебували на депозитному рахунку виконавчої служби, їй було завдано матеріальної та моральної шкоди.

Посилаючись на вищевикладене, просила суд поновити їй строк на подання скарги та визнати неправомірними дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Цішенко С.С. із вилучення грошових коштів у сумі 53 424 грн 50 коп. з депозитного рахунку державної виконавчої служби, які підлягають поверненню на її користь.

06 вересня 2016 року ухвалою Київського районного суду міста Києва скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник пропустила строк звернення із скаргою без поважних причин, оскільки їй було відомо про наявність рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 серпня 2006 року, яким з неї стягнуто заборгованість. Постанову Головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у місті Одесі Цішенка С. С. від 16 квітня 2007 року про відкриття виконавчого провадження із примусового виконання виконавчого листа Київського районного суду міста Одеси від 16 березня 2007 року ОСОБА_1 не оскаржувала.

16 листопада 2016 року ухвалою апеляційного суду Одеської області ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 06 вересня 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що Головний державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у місті Одесі Цішенко С. С. при виконанні рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 серпня 2006 року діяв у межах наданих йому повноважень, а тому права та свободи скаржника не порушено.

У грудні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати, постановити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 посилається на те, що судами безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення частини другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки депозитний рахунок у державній виконавчій службі не є банківським рахунком. Не застосовано положення пункту 11.2.19 Інструкції про проведення виконавчих дій, згідно з яким ніхто, крім начальника органу державної виконавчої служби, не може дати розпорядження про видачу або списання коштів з рахунків. Суди не звернули уваги, що у порушення статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» існує невідповідність між сумою стягнення за виконавчим провадженням та сумою стягнення за виконавчим листом.

У січні 2017 року Київський відділ державної виконавчої служби міста ОдесиГоловного територіального управління юстиції в Одеській області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу, який мотивував тим, що рішення судів є законними та обґрунтованими, висновки суду відповідають встановленим у справі обставинам, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 1 пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

28 грудня 2017 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 18 березня 2004 року у справі за позовом кредитної спілки «Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь позивача стягнуто 46 552 грн 01 коп., звернуто стягнення на предмет застави - квартиру ОСОБА_1

У ході примусового виконання зазначеного рішення Першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, на підставі акта про те, що прилюдні торги від 09 лютого 2005 року не відбулися, кредитна спілка «Альянс» отримала свідоцтво про придбання майна - квартири ОСОБА_1 від 24 лютого 2005 року, у рахунок погашення заборгованості останньої за кредитним договором.

У результаті проведення експертної оцінки, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 21 липня 2004 року склала 106 644 грн.

Зважаючи на те, що борг ОСОБА_1 згідно з рішенням Київського районного суду міста Одеси від 18 березня 2004 року складав 46 552 грн 01 коп., різниця між вартістю майна після усіх відрахувань із вказаної суми у розмірі 53 424 грн 50 коп. належить ОСОБА_1 та зберігалась на депозитному рахунку Державної виконавчої служби.

У подальшому ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про скасування рішення Київського районного суду міста Одеси від 18 березня 2004 року за нововиявленими обставинами, та рішенням Київського районного суду міста Одеси від 03 листопада 2005 року позовні вимоги Кредитної спілки «Альянс» були задоволені частково та стягнуто з ОСОБА_1 22 775 грн 50 коп., в решті вимог відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 до кредитної спілки «Альянс» задоволено у повному обсязі та визнано недійсним акт про те, що прилюдні торги від 09 лютого 2005 року не відбулися щодо продажу квартири ОСОБА_1 та визнано недійним свідоцтво про придбання кредитною спілкою «Альянс» квартири, яка належить ОСОБА_6

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2006 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 03 листопада 2005 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23 серпня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2007 року, позовні вимоги кредитної спілки «Альянс» були задоволені, та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за спірним кредитним договором від 19 травня 2003 року № 170 за основним кредитом у розмірі 26 125 грн; за процентами у розмірі 90 852 грн 95 коп; та пенею у розмірі 495 251 грн 66 коп., а всього стягнуто 571 790 грн 85 коп.

16 березня 2007 року на виконання вищезазначеного рішення Київським районним судом міста Одеси було видано виконавчий лист № 3178/2006 та постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Київського районного управління юстиції у місті Одесі Цішенка С. С. від 16 квітня 2007 року № В-12/143 було відкрито виконавче провадження із виконання зазначеного виконавчого листа та перераховано на користь кредитної спілки «Альянс» у рахунок погашення заборгованості кошти, які знаходились на депозитному рахунку відділу з 28 січня 2005 року по 18 травня 2007 року та належали ОСОБА_1

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Враховуючи, що на момент примусового виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 серпня 2006 року на депозитному рахунку відділу перебували грошові кошти, які належали ОСОБА_1 у розмірі 53 424 грн 50 коп., головний державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Одесі Цішенко С.С., керуючись частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернув стягнення на кошти боржника.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України «Про виконавче провадження» з грошової суми (в тому числі одержаної від реалізації майна боржника), яка стягнута державним виконавцем з боржника, в першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на проведення виконавчих дій, в другу чергу компенсуються витрати Державної виконавчої служби на здійснення виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб, у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір. Виконавчий збір стягується пропорційно фактично задоволеним вимогам стягувача.

Перевіркою книги обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцеві ДВ-12, встановлено, що 24 травня 2007 року головний державний виконавець Цішенко С.С., керуючись пунктом 2 частиною першою стастті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Київського районного суду міста Одеси від 16 березня 2007 року у справі № 2-3178/06 було завершено, та виконавчий документ повернуто стягувачу. Кошти, які знаходились на депозитному рахунку відділу, були розподілені наступним чином: 48 557 грн 09 коп. - грошова сума, яка була перерахована на рахунок КС «Альянс» у рахунок боргу; 4 855 грн 71 коп. - виконавчий збір, який був перерахований на користь держави; 11 грн 70 коп. -витрати на проведення виконавчих дій, які були перераховані на рахунок відділу. Залишок боргу складає 42 295 грн 86 коп.

Виконавче провадження 13 липня 2007 року було передано до архіву та, відповідно до пункту 9. 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, зазначене виконавче провадження знищене у 2011 році.

Враховуючи вищевикладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що дії головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Одесі Цішенко С.С. були вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», в межах наданих йому повноважень та не порушують прав чи свобод заявника.

Доводи касаційної скарги вже були предметом розгляду у суді апеляційної інстанції, спростовуються встановленими у справі обставинами, на правильність судових рішень не впливають.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судами повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 06 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: Н.О. Антоненко
В.М. Коротун
В.І. Крат
В.П. Курило