Справа № 322/470/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 року смт. Новомиколаївка

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Шиш А.Б.

при секретарі Вишняк Т.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новомиколаївка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївка" до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі пролонгованим, зобов'язання укласти додаткову угоду, визнання договору оренди землі з іншою особою недійсним,

в с т а н о в и в:

ТОВ "Софіївка" звернулося до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, зазначає, що на підставі державного акту на право власності на землю, серії НОМЕР_1, виданого головою Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області 31 березня 2006 року, зареєстрованого за № 01, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, площею 6,11 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_2, розташована на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області.

28 березня 2013 року між ТОВ "Софіївка" та ОСОБА_4 було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, строком на чотири роки. Цей договір було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 лютого 2014 року за номер запису про інше речове право 4593181.

Пунктом 8 вищевказаного договору передбачалося, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Останнім днем дії вищевказаного договору є 05 лютого 2018 року. ТОВ "Софіївка", починаючи з 06 лютого 2018 року і по цей день, продовжує користуватися належною відповідачці земельною ділянкою. Відповідачка в строк до 05 березня 2018 року письмове повідомлення позивачу про заперечення у поновленні договору оренди землі не подала.

Таким чином договір оренди землі, укладений 28 березня 2013 року між ТОВ "Софіївка" та ОСОБА_4, вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

28 листопада 2017 року до ТОВ "Софіївка" надійшов лист-повідомлення від ОСОБА_4, підписаний нею також 28 листопада 2017 року, про заперечення щодо поновлення договору та вимогою про повернення земельної ділянки. Оскільки ця заява була направлена землевласником не в строк, встановлений законом, ТОВ "Софіївка" продовжило користуватися оспорюваною земельною ділянкою.

Керуючись положеннями частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" 18 квітня 2018 року ТОВ "Софіївка" направило на адресу ОСОБА_4 лист із пропозицією укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 17 квітня 2018 року, вих. № 61, із проектом такої угоди. До сьогоднішнього дня відповіді на надісланий лист від ОСОБА_4 до ТОВ "Софіївка" не надійшло.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових правна на нерухоме майно від 03 травня 2018 року, номер інформаційної довідки 122655700, 20 лютого 2018 року відповідач ОСОБА_4 уклала договір оренди вищевказаної земельної ділянки з ОСОБА_2 Договір було зареєстровано 20 лютого 2018 року, номер запису про інше речове право 27969457.

Разом з тим, ОСОБА_4, на думку ТОВ "Софіївка", не мала права укладати договір оренди землі із іншою особою, так як ця земельна ділянка перебуває в користуванні ТОВ "Софіївка", а договір від 28 березня 2013 року не припинений, а є пролонгованим.

Тобто договір оренди землі між відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_2, укладений під час дії договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ "Софіївка".

Крім того, в строк, встановлений законом (місяць після закінчення дії договору), землевласник не звертався до ТОВ "Софіївка" з питання повернення йому об'єкту оренди, і, відповідно, акту прийому-передачі землі не складалося.

В позові ТОВ "Софіївка" просить визнати укладений 28 березня 2013 року між ТОВ "Софіївка" та ОСОБА_4 договір оренди земельної ділянки, площею 6,11 га., кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, зобов'язати ОСОБА_4 укласти з ТОВ "Софіївка" додаткову угоду до вищевказаного договору оренди землі про його поновлення на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, та визнати договір оренди землі від 20 лютого 2018 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 лютого 2018 року, номер запису про інше речове право 24969457, недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, в адресованій суду заяві просила справу розглянути у її відсутність. В підготовчому судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, у відзиві на позов зазначив, що 28 березня 2013 року між ОСОБА_4 та ТОВ "Софіївка" був укладений договір оренди землі, який 06 лютого 2014 року був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 4593181. Предметом вказаного договору оренди землі є земельна ділянка, площею 6,11 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташована на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4, що підтверджується державним актом на право власності на землю, серії IV-ЗП № 004340.За час дії договору внесення будь-яких змін у встановленому порядку сторонами не проводилось.

Ст. 31 Закону України "Про оренду землі" визначено, зокрема, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються ст. 33 Закону України "Про оренду землі", яка фактично об'єднує два випадки пролонгації такого договору. Відповідно до ч. 1 - 5 ст. 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений ним договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Останнім днем дії договору оренди землі, укладеного між позивачем та ОСОБА_4 було 05 лютого 2018 року, але ні за місяць до, ні за місяць чи два після вказаної дати, орендар не повідомив орендодавця про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк.

В зв'язку з тим, що орендар ТОВ "Софіївка" у передбачений законодавством термін не повідомив орендодавця про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, орендодавцем ОСОБА_4 ніщо було розглядати в місячний термін та відповідно писати заперечення необхідності теж не було.

Відповідно до ст. 319, 626 ЦК України реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Для застосування ч. 1 ст. 33 вказаного Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Крім того, ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстави, передбаченої ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди, можуть бути оскаржені в суді.

Відповідач зазначає, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушеним у разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право.

Відповідно до п. 43 вказаного договору передбачено, що він набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Договір зареєстрований Державним реєстратором реєстраційної служби Новомиколаївського РУЮ Запорізької області 06 лютого 2014 року, номер запису про інше речове право 4593181. Термін дії договору мав закінчитись 06 лютого 2018 року.

28 листопада 2017 року ОСОБА_4 вручила представнику ТОВ "Софіївка" письмове повідомлення про те, що вона не має наміру після закінчення строку договору оренди землі поновлювати його на новий термін та повернення земельної ділянки в користування власника (орендодавця). Після цього і до закінчення строку договору оренди землі від орендаря жодних повідомлень, пропозицій чи додаткових угод не надходило.

20 лютого 2018 року, після закінчення строку договору оренди землі з ТОВ "Софіївка", ОСОБА_4 уклала новий договір оренди землі з ОСОБА_2, який був зареєстрований 20 лютого 2018 року державним реєстратором Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області, номер запису про інше речове право 24969457.

Ч. 4 статті 33 Закону передбачено, що при поновлені договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. Наряду з цим, нормами вказаної статті передбачено, що поновлення договору оренди землі відбувається на той самий строк і на тих самих умовах, які передбачені договором.

Отже, законодавець розмежовує дії, пов'язані з поновленням договору оренди землі та зміною умов договору. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України "Про оренду землі" орендна плата є істотною умовою договору оренди землі. З моменту недосягнення домовленості щодо зміни істотних умов договору за приписами ч. 4 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

18 квітня 2018 року від орендаря ТОВ "Софіївка" на адресу ОСОБА_4 були направлені додаткова угода про поновлення договору оренди землі та лист, в якому позивач зазначив, що 28 березня 2017 року скінчився термін дії договору оренди землі, і так як він продовжує користуватися земельною ділянкою до цього часу то договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, а додаткова угода має бути укладена в обов'язковому порядку.

Тобто позивач ТОВ "Софіївка", заздалегідь знаючи, що відповідачка ОСОБА_4 не бажає продовжувати з ним договір оренди землі, що договір оренди землі закінчився і ОСОБА_4 вже уклала новий договір оренди землі на більш вигідних для неї умовах, намагається маніпулювати положеннями ч. 6 ст. 33 ЗУ "Про оренду землі", тим самим порушуючи права ОСОБА_4 щодо самостійного визначення способу та порядку користування га розпорядження належною їй власністю.

Таким чином, направивши позивачу лист-повідомлення про небажання поновлювати договір оренди землі, при цьому повідомивши ТОВ "Софіївка", що дія договору припиниться 06 лютого 2018 року, у зв'язку з чим необхідно виконати обов'язок щодо повернення об'єкта оренди, ОСОБА_4 скористалася своїм правом вільно розпоряджатися своєю власністю, а посилання позивача на продовження певний період користуватися орендованою земельною ділянкою та його повідомлення з вимогою підписання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі не є підставою для поновлення договору оренди землі, адже орендар не продовжував користуватися земельною ділянкою після 06 лютого 2018 року, а його повідомлення було направлено вже після закінчення строку договору оренди землі.

Посилання ТОВ "Софіївка" в обґрунтування своїх позовних вимог на ст. 764 (правові наслідки продовжування користування майном після закінчення строку договору найму), 777 (переважні права наймача) ЦК України, на думку відповідача, є недоречними, оскільки, у даному випадку саме ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (поновлення договору оренди землі) є спеціальною нормою права, якою повинен керуватися суд при вирішенні цієї справи.

Представник відповідача вважає, що ТОВ "Софіївка" не дотрималось вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі", щодо поновлення цього договору, оскільки орендар у встановлений договором строк не надіслав орендодавцю повідомлення про свій намір скористатися переважним правом щодо укладення договору на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди та не продовжував користуватися виділеною земельною ділянкою після спливу договору оренди землі. Тому орендар втратив переважне право на поновлення договору оренди землі та новий строк, оскільки не дотримано процедури такого поновлення, встановленої статтею 33 Закону України "Про оренду землі", а його повідомлення про поновлення договору оренди землі поза межами строку дії цього договору за наявності заперечень орендодавця не є підставою для визнання укладеного з новим орендарем договору оренди недійсним, оскільки право позивача на переважне поновлення договору оренди землі не порушено.

На підставі вказаного представник відповідача просив відмовити ТОВ "Софіївка" у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, відповідачів, а також вивчивши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків.

На підставі державного акту на право власності на землю, серії НОМЕР_1, виданого головою Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області 31 березня 2006 року, зареєстрованого за № 01, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, площею 6,11 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_2, розташована на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області.

28 березня 2013 року між ТОВ "Софіївка" та ОСОБА_4 було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, строком на чотири роки. Договір було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 лютого 2014 року, номер запису про інше речове право 4593181.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

Згідно частини 1 статті 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Статтею 125 Земельного кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент підписання договору) встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 126 Земельного кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент підписання договору) регламентує, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до пункту 43 укладеного між сторонами договору, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Цього висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 07 березня 2018 року № 702/764/16-ц. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року № 2777 цс 16.

Пунктом 8 вищевказаного договору передбачалося, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та статтею 33 Закону України "Про оренду землі".

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Стаття 33 Закону України "Про оренду землі" фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частинах першій - п'ятій статті 33 цього закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, при поновленні договору оренди землі згідно із частинами першою - п'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час укладення спірного договору) передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку, а відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

В постанові від 10 квітня 2018 року № 594/376/17-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Як пояснив представник відповідача ОСОБА_3 ТОВ "Софіївка" належним чином виконувало свої обов'язки за договором оренди землі від 28 березня 2013 року. За весь час дії договору претензій зі сторони орендодавця до орендаря не виникало.

Також з пояснень відповідача ОСОБА_4 судом встановлено, що в 2017 році до неї звертався директор ТОВ "Софіївка" ОСОБА_6 із проектом додаткової угоди про продовження орендних відносин на новий строк, але вона відмовилася, оскільки вважала, що вона передасть земельну ділянку в оренду на більш вигідних умовах.

Таким чином позивачем було виконано умову про повідомлення орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк.

Останнім днем дії укладеного між ТОВ "Софіївка" та ОСОБА_4 договору оренди землі було 05 лютого 2018 року.

З пояснень сторін встановлено, що після 05 лютого 2018 року і по день ухвалення рішення земельна ділянка від ТОВ "Софіївка" ОСОБА_4 не поверталася.

Суд не приймає до уваги пояснення відповідача ОСОБА_2 про те, що ним в березні 2018 року було здійснено культивацію належної ОСОБА_4 земельної ділянки, оскільки, як пояснив ОСОБА_2, земельна ділянка ОСОБА_4 за актом приймання-передачі не поверталася, межі земельної ділянки на місцевості у встановленому законом порядку виділені не були, межові знаки не встановлювалися, він, за вказівкою ОСОБА_4, обробив нічим не виділену частину поля, яка, як він вважає, належить ОСОБА_4, проте не надав суду відповідних доказів.

Також суд зазначає, що відповідно до п. 20 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договору оренди землі від 20 лютого 2018 року, земельна ділянка передається в оренду за актом приймання-передачі. Проте ні ОСОБА_4 ні ОСОБА_2 акт приймання-передачі земельної ділянки за вищевказаним договором суду наданий не був.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином ОСОБА_2 у встановленому законом порядку на довів факт використання ним саме земельної ділянки, належної ОСОБА_4, а не іншій особі.

З цих підстав судом було відмовлено і у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_4 про виклик свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які, зі слів відповідача ОСОБА_2, безпосередньо здійснювали культивацію земельної ділянки, оскільки їх показання являються не належними доказами, відповідно до положень ст. 77 ЦПК України, так як не містять інформацію щодо предмета доказування.

На підставі вищевказаних доказів судом було встановлено, що ТОВ "Софіївка" належно виконувало свої обов'язки за договором оренди землі від 28 березня 2013 року, до закінчення строку дії договору товариство повідомило орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, ТОВ "Софіївка", починаючи з 06 лютого 2018 року і по час розгляду справи в суді, продовжує користуватися належною відповідачці ОСОБА_4 земельною ділянкою, відповідач ОСОБА_4, в період з 06 лютого 2018 року по 05 березня 2018 року, письмове повідомлення ТОВ "Софіївка" про заперечення у поновленні договору оренди землі не подала.

Тому, на підставі ст. 319, 626, 764, 777 ЦК України, ст. 33 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі, укладений 28 березня 2013 року між ТОВ "Софіївка" та ОСОБА_4, вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Факт направлення 28 листопада 2017 року ОСОБА_4 на адресу ТОВ "Софіївка" листа-повідомлення про заперечення щодо поновлення договору та повернення земельної ділянки, судом не приймається до уваги, оскільки таке повідомлення здійснене не в строк, передбачений ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

18 квітня 2018 року ТОВ "Софіївка" повторно повідомило ОСОБА_4, направивши їй лист із пропозицією укласти додаткову угоду, із проектом такої угоди, про намір поновити договір оренди землі. Проте ОСОБА_4, станом на день винесення рішення, додаткова угода не підписана, будь-які заперечення на адресу ТОВ "Софіївка" не надані.

Також судом встановлено, що 20 лютого 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, зареєстрований 20 лютого 2018 року, номер запису про інше речове право 27969457.

Уклавши договір оренди з новим орендарем, ОСОБА_4 порушила переважне право ТОВ "Софіївка" на поновлення договору оренди землі, яке підлягає захисту відповідно до статті 4 ЦПК України.

Ч. 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить засадам цивільного законодавства.

На підставі вищевказаного суд доходить до висновку, що позов ТОВ "Софіївка" є обгрунованим, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

У зв'язку із задоволенням позовних вимог із відповідачів, на користь позивача, в солідарному порядку, підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем, а саме витрати на оплату судового збору в сумі 3524 гривні 00 копійок.

Керуючись ст. 12, 81, 263, 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївка" задовольнити.

Визнати укладений 28 березня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Софіївка" та ОСОБА_4 договір оренди земельної ділянки, площею 6,11 га., кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зобов'язати ОСОБА_4 укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю "Софіївка" додаткову угоду до вищевказаного договору оренди землі про його поновлення на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Визнати договір оренди землі від 20 лютого 2018 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 лютого 2018 року, номер запису про інше речове право 24969457, недійсним.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївка" 3524 гривні 00 копійок в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його складення у повному обсязі.

Веб-адреса рішення суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду в повному обсязі складене 17 серпня 2018 року.

Суддя А.Б.Шиш