Справа № 352/1047/18
Провадження № 2/352/846/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Тисменицької РДА Івано-Франківської області в інтересах малолітніх ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

Позивач 07.06.2018 р. звернувся в суд в інтересах малолітніх ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2 з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, у якому просив позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей: синів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та дочки ОСОБА_7.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що до комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА 23.04.2018 р. звернулася ОСОБА_8 із заявою, у якій просила розглянути питання про доцільність позбавлення батьківських прав свого сина ОСОБА_4 відносно його дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. За результатами вивчення даного питання встановлено, що відповідно до довідки Тисменицької міської ради Івано-Франківської області від 19.10.2017 р. № 1959 малолітні ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2 зареєстровані разом з батьком та матір'ю по АДРЕСА_1, однак проживають у бабусі ОСОБА_8 Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 21.05.2018 р. умови проживання задовільні, батьки не приймають участі у вихованні дітей. Діти ОСОБА_5 та ОСОБА_8 навчаються у Тисменицькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів, батьки не цікавляться навчанням дітей, батьківські збори відвідує бабуся. Комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА своїм рішенням від 22.05.2018 р. вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо їх малолітніх дітей.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві просив справу роглянути у його відсутності, посилався на те, що відповідач ОСОБА_4 на даний час змінив своє ставлення до вихавання дітей.

Відповідач у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві позов не визнав, посилаючись на те, що приймає участь у вихованні дітей, після смерті дружини діти проживають разом з ним та його матір'ю, яка допомагає йому у вихованні дітей; просив відмовити у задоволенні позову та розглянути справу у його відсутності.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітніх ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження. Матір малолітніх дітей ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.44).

На даний час діти проживають разом з батьком та бабою ОСОБА_8 у АДРЕСА_2.

Як вбачається із характеристик учениці 6-В класу ОСОБА_2 та учня 7-Г класу ОСОБА_1 Тисменицької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів (а.с.45-46), діти вчасно приходять до школи, чисті, охайні, батько відвідує батьківські збори, цікавиться їх навчанням та вихованням.

З урахуванням встановлених обставин суд не погоджується з рішенням комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДАвід 22.05.2018 р. № 05-18/02-20 (а.с.4-5), яка вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітніх дітей, визнаючи це рішення поверховим та неналежно обґрунтованим.

Сторона позивача у порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала суду належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку про відмову у позові.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 150, 164 ч.1 п.2 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Відмовити у позові органу опіки та піклування Тисменицької РДА Івано-Франківської області в інтересах малолітніх ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: орган опіки та піклування Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, вул. Галицька, 17, м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області, ідентифікаційний код 20563188.

Відповідач: ОСОБА_4, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Повне судове рішення складено 22.12.2018 р.

Суддя М.М.Хоминець