Головуючий у 1-й інстанції Міхєєва І.М.
Суддя-доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря - Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача із вимогами звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із приведенням її у придатний для використання стан. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства в Лівобережному районі м. Маріуполя, в ході якої 21 листопада 2016 року спеціалістами вказаного управління було перевірено дотримання таких вимог ОСОБА_3, внаслідок чого було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, відповідно до якого ОСОБА_3 самовільно займає та використовує земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0025 га під розміщення гаражу, чим порушує вимоги ст. ст. 125, 126, 211, 212 Земельного кодексу. На підставі наведеного ОСОБА_3 було направлено вказівку (попередження) про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства від 21 листопада 2016 року № 207/2016 з наданням строку на усунення виявлених порушень протягом 10 днів. Натомість спеціалістами відділу контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради було вдруге складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 12 грудня 2016 року, згідно з яким виявлено, що ОСОБА_3 вимоги попередження від 21.11.2016 року про усунення порушень земельного законодавства не виконав, земельна ділянка не звільнена та у придатний до використання стан не була приведена. При цьому Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться вказана земельна ділянка, рішення про передачу у власність або надання у користування відповідачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 для вказаних цілей не приймалось. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідача відсутні, а добровільно самовільно зайняту земельну ділянку відповідач не бажає звільняти. Таким чином, самовільно зайнявши та використовуючи земельну ділянку з земель житлової та громадської забудови загальною площею 0,0025 га під розміщення гаражу, відповідач порушив права територіальної громади міста Маріуполя. На підставі переліченого просив суд зобов'язати ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку зазначеної площі, на якій розміщено гараж по АДРЕСА_1, з приведенням земельної ділянки в придатний для використання стан. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 листопада 2017 року позов Маріупольської міської ради до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, за адресою:м. Маріуполь АДРЕСА_1, площею 0,0025 га, яка використовується під розміщення металевого гаражу, та привести її у придатний до використання стан шляхом демонтажу металевого гаражу.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. При цьому посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 листопада 2017 року та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник з зазначає, що 05 квітня 2001 року між сторонами був укладений договір на право тимчасового користування безоплатно земельною ділянкою площею 0,0028 га, яка розташована по АДРЕСА_2 Рішенням Маріупольської міської ради від 26 лютого 2013 року № 6-26-3003 дозволено розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) всім зацікавленим особам у випадках поновлення договорів оренди земельних ділянок. 06 лютого 2017 року відповідач звернувся до Маріупольської міської ради з заявою про продовження договору користування земельною ділянкою, але йому було повідомлено про те, що для винесення даного питання на розгляд сесії, заявнику необхідно звернутися до Центру надання адміністративних послуг Маріупольської міської ради. При зверненні до Центру надання адміністративних послуг Маріупольської міської ради, відповідачу було повідомлено що проект рішення, після узгодження, буде винесено на розгляд чергової сесії міської ради. 20 лютого 2017 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 для будівництва індивідуальних гаражів (обслуговування металевого гаражу) по АДРЕСА_1. Відомості про дану земельну ділянку перевірені та внесені до Державного земельного кадастру. На момент розгляду справи заявник надав на розгляд Маріупольської міської ради розроблений і погоджений проект щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з висновками землевпорядної організації. Отже, зазначає що суду першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам та прийняв таке рішення, що підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3, який просив задовольнити апеляційну скаргу, представника позивача Маріупольської міської ради - Зіновєва І.Г, який просив апеляційну скаргу відхилити, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 63/5 від 21 лютого 2001 року ОСОБА_3 було надано земельну ділянку із земель міської ради площею 28,0м2, у тимчасове користування терміном на 3 роки для встановлення металевого гаражу без права передачі іншим особам. (а.с.23)

05 квітня 2001 року між ОСОБА_3 та Маріупольською міською радою був укладений договір на право тимчасового користування землею, відповідно до якого, земельна ділянка площею 0,0028 га надається ОСОБА_3 на умовах тимчасового користування строком на 3 роки (з 21 лютого 2001 року) для установлення металевого гаража без права передачі іншим особам, без улаштування фундаменту і оглядової ями, поблизу місця проживання: АДРЕСА_3 (а.с.31-32)

Відповідно до п.3.1 розділу 3 зазначеного договору, землекористувач має право господарювати на землі, після закінчення строку тимчасового користування звернутися у міську раду з клопотанням про продовження строку користування.

Пунктами 20, 20.1 рішення Маріупольської міської ради №6/26-3003 від 26 лютого 2013 року було дозволено розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) всім зацікавленим особам у випадках поновлення договорів оренди земельних ділянок. (а.с. 68-70)

06 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Маріупольської міської ради із заявою про продовження договору користування земельною ділянкою за адресою:АДРЕСА_1 (а.с.22)

20 лютого 2017 року товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕФ «Землі Приазов'я», згідно з заявою замовника - ОСОБА_3, рішенням Маріупольської міської ради №6-3003 від 26 лютого 2013 року та договором на виконання робіт № 38 від 20 лютого 2017 року, було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_3 для будівництва індивідуальних гаражів (обслуговування металевого гаража) по АДРЕСА_1 (а.с.42-45)

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21 листопада 2016 року, Управлінням земельних відносин Маріупольської міської ради було встановлено, що ОСОБА_3 самовільно зайнята та використовується земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови за адресою: вАДРЕСА_1 під розміщення металевого гаражу загальною площею 0,0025 га. (а.с.7)

На підставі виявленого порушення відповідачем норм земельного законодавства було винесено вказівку (попередження) № 207/2016 від 21 листопада 2016 року про необхідність усунення виявлених порушень земельного законодавства в десятиденний строк. (а.с.8)

Відповідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 12 грудня 2016 року, складеним відділом контролю за використанням земель управління земельних відносин міської ради, встановлено, що ОСОБА_3 вимоги вказівки (попередження) від 21 листопада 2016 року № 207/2016 не виконав, земельна ділянка самовільно зайнята та використовується за адресою: АДРЕСА_1 під розміщення металевого гаражу загальною площею 0,0025 га не звільнена та не приведена у придатний для використання стан. (а.с.6)

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови самовільно зайнята та використовується по вулиці Пашковського,16 в місті Маріуполі під розміщення гаражу ОСОБА_3, в порушення земельного законодавства, за відсутності правовстановлюючих документів на право власності або право користування нею, оскільки на даний час у відповідача відсутні будь-які правовстановлюючі документи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інтенції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 13 Конституції України від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи місцевого самоврядування, окрім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Права органів самоврядування захищаються в судовому порядку.

За змістом ст. 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

За вимогами ч. 2 ст. 83 ЗК України в комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

За приписами ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використаннями та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 125, ст. 126 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою (державного акта), та його державної реєстрації, а право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Також Земельний кодекс України містить заборону щодо використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації (ч. 3 ст. 125 Кодексу).

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки Маріупольська міська рада згідно з положеннями ст. 13 Конституції України, ст. 12 ЗК України є власником земельної ділянки, яку незаконно використовує відповідач, і відповідно до ст. 152 ЗК України, ст. ст. 376, 391 ЦК України вправі вимагати усунення будь-яких порушень її права на землю.

В ході судового розгляду справи, суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, як кожного окремо, так і у їх сукупності, та дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності факту самовільного використання відповідачем земельної ділянки комунальної власності площею 0,0025 га , яка розташована по АДРЕСА_1

Вказаний факт відповідач не спростував, доказів на підтвердження правомірності користування спірною земельною ділянкою не надав.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Посилання відповідача на те, що земельній ділянці присвоєно кадастровий номер та це є доказом набуття ним права користування земельною ділянкою, не спростовує висновків суду з оглядок на таке.

Відповідно до частини 3,4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до Загальних положень Закону України, від 07.07.2011, № 3613-VI "Про Державний земельний кадастр", Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, наявність кадастрового номеру земельній ділянці сама по собі не обумовлює належність земельної ділянці певній особі, а свідчить про її сформування на місцевості.

У свою чергу, посилання відповідача на рішенням Маріупольської міської ради від 26 лютого 2013 року № 6-26-3003, яким дозволено розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) всім зацікавленим особам, та що на підставі даного рішення ним було замовлено та виготовлено технічну документацію із землеустрою товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕФ «Землі Приазов'я», також не спростовують висновків суду, оскільки у даному рішенні Маріупольська міська рада дозволила розробку технічної документації лише у випадках поновлення договорів оренди земельних ділянок, а у відповідача такий договір з власником земельної ділянки відсутній.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 24 січня 2018 року.

Судді Гаврилова Г.Л.

Зайцева С.А.

Пономарьова О.М.