Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 703/5083/15-ц

провадження № 61-1514св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Курило В. П., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Черкаської області від 02 червня 2016 року у складі колегії суддів: Сіренка Ю. В., Гончар Н. І., Пономаренко В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № 467/ФК-07 (далі - кредитний договір), укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_5, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно.

Позовна заява мотивована тим, що 27 грудня 2007 року ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_5 уклали кредитний договір на суму 80 тис. грн зі строком повернення до 26 грудня 2022 року та сплатою 13,2 % річних та щомісячною комісією в розмірі 0,1 % від суми кредиту.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором 27 грудня 2007 року ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 уклали іпотечний договір № 467/Zфкіп (далі - договір іпотеки), згідно з яким ОСОБА_4 передала ТОВ «Укрпромбанк» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

13 травня 2013 року ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу права вимоги, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

ОСОБА_5 умови кредитного договору не виконує, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 139 741,88 грн, у зв'язку з чим у позивача як іпотекодержателя виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2016 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 101 743,22 грн, що складається із заборгованості за кредитом - 75 555,60 грн, заборгованості за відсотками - 25 227,62 грн та комісії за ведення кредиту - 960 грн, звернуто стягнення згідно з договором іпотеки на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві власності, шляхом передачі іпотекодержателю - ПАТ «Дельта Банк» , предмета іпотеки у власність. Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказану квартиру. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 1 526,15 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що боржник не виконує умови кредитного договору, а умовами іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Рішення суду від 14 вересня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано.

Рішенням апеляційного Черкаської області від 02 червня 2016 року скасовано рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 квітня 2016 року та ухвально нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано відсутністю підстав для повторного звернення стягнення на предмет іпотеки.

У касаційній скарзі, поданій 06 липня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції. Посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до умов іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку» банк має право на набуття права власності на предмет іпотеки в разі порушення позичальником умов договору. Згідно з судовою практикою Верховного Суду України банк вправі обрати такий спосіб захисту як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього в судовому порядку. Банком доведено порушення зобов'язання з боку відповідача. Рішення суду від 14 вересня 2010 року стосувалосястягнення заборгованості за кредитним договором станом на 28 травня 2010 року, а не дострокового стягнення кредиту, спосіб стягнення був шляхом продажу предмета іпотеки. Апеляційним судом допущено неоднакове застосування норм матеріального права, зокрема частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її матеріали з Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.

15 серпня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу, яке мотивовано тим, що рішення апеляційного суду є законним, ухвалене з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

09 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суди встановили, що 27 грудня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав 80 тис. грн кредиту зі строком повернення до 26 грудня 2022 року та сплатою 13,2 % річних за користування кредитом і щомісячної комісії в розмірі 0,1 % від суми кредиту.

З метою забезпечення зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором, 27 грудня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_4 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

13 травня 2013 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за кредитними та іпотечними договорами.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Суди встановили, що з метою захисту своїх прав ТОВ «Укрпромбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатами розгляду якого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області 14 вересня 2010 року постановлено рішення, яким звернено стягнення на предмет іпотеки на користь ТОВ «Укрпромбанк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 86 836,39 грн. Рішення суду не виконано, що не оспорюється сторонами.

За таких обставин заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що банк, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено, використав наявне у нього право на погашення заборгованості, що виникла у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

Повторне звернення стягнення на одне і те саме майно з одних і тих самих підстав нормами чинного законодавства України не передбачено. Та обставина, що вимоги банку задоволені на суму заборгованості за кредитним договором, яка існувала на той час, а зараз це інша сума, правового значення не має, оскільки рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки в цілому.

Встановивши те, що права та обов'язки кредитора ТОВ «Укрпромбанк» за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № 647/ФК-07 та договором іпотеки № 467/Zфкіп-07 перейшли до ПАТ «Дельта Банк», апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для ухвалення рішення про повторне звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки права та обов'язки ПАТ «Дельта Банк» як нового кредитора та ОСОБА_4 як іпотекадавця вже встановлені та вирішені рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2010 року.

Оскаржуване рішення апеляційного суду містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України в редакції станом на час розгляду справи апеляційним судом, щодо законності й обґрунтованості. Апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України в редакції чинній на час розгляду справи апеляційним судом, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що рішення суду про звернення стягнення не було виконано, втрачено виконавчий лист і виконати його неможливо не заслуговують на увагу, оскільки законом не передбачено право повторно звернути стягнення на один і той самий предмет іпотеки та за одними й тими самими договорами кредиту та іпотеки.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновком апеляційного суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанцій, який їх обґрунтовано спростував, що з огляду на положення статті 400 ЦПК України знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. П.Курило

В. І. Крат