Справа № 127/5625/18
Провадження № 22-ц/772/1375/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 рокуСправа № 127/5625/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді: Голоти Л.О.,

суддів: Кучевського П.В., Рибчинського В.П.,

учасники справи:

позивач : Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач : ОСОБА_3,

розглянув у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.05.2018 року, ухвалене у складі судді Прокопчук А.В., повний текст рішення виготовлено 07.05.2018 року, -

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 01.07.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

При укладенні договору сторони керувались частиною першою статті 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Разом з тим, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, в порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 не виконав належним чином зобов'язання за вказаним договором, що призвело до утворення в нього перед банком заборгованості станом на 31.12.2017 року в розмірі 117000 грн., яка складається з: 13376,05 грн. - заборгованість за кредитом; 103623,95 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, виходячи з положень статей 509, 525-527, 530, частини першої статті 598, статей 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 117000 грн., яка складається з: 13376,05 грн. - заборгованість за кредитом; 103623,95 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.05.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач міг дізнатися про порушення свого права з настанням строку погашення чергового платежу за кредитним договором, тобто з 25.12.2013 року. Однак, з позовом для захисту своїх прав ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у суд лише 15.03.2018 року, тим самим допустивши порушення строку позовної давності.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що строк дії картки не припиняє строку дії договору, а строк дії договору та строк дії картки не є тотожними поняттями. Зазначає, що закінчення строку картки не свідчить про припинення договірних відносин між сторонами.

Посилається на те, що у разі застосування строку позовної давності, її наслідки можуть бути застосовані лише до тих зобовязань та нарахувань, які були здійснені за межами строку позовної давності, водночас, суми нарахувань, здійснені за останні три роки, підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентами нарахованих в межах трьох років, які передували зверненню банка до суду з позовом.

Зазначає, що за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, а тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Суд першої інстанції не звернув увагу на умови щодо продовження дії договору, а тому зобовязання, які не виконанні у межах річного строку дії договору, при продовженні останнього продовжують існувати.

Також, суд першої інстанції у порушення статей 549-552 ЦК України безпідставно відмовив банку у вимогах про стягнення неустойки у вигляді штрафу, оскільки обовязок їх сплати припиняється днем повернення позики. Тому підлягали задоволенню вимоги банку про стягнення штрафів нарахованих в межах останнього року, який передував зверненню банка до суду з позовом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктом восьмим пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав заяву №б/н від 01.07.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Даний факт підтверджується підписом відповідача у заяві.

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, ПАТ КБ "ПриватБанк" публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує "Умовами та Правилами надання банківських послуг". Таким чином, "Умовами та Правилами надання банківських послуг" є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку.

При укладенні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписуючи заяву, відповідач підтвердив той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанк, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, що призвело до утворення в нього перед банком заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н станом на 31.12.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 117000,00 грн., яка складається з: 13376,05 грн. - заборгованість за кредитом; 103623,95 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивач міг дізнатися про порушення свого права з настанням строку погашення чергового платежу за кредитним договором, тобто з 25.12.2013 року, однак, з позовом для захисту своїх прав ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у суд 15.03.2018 року, тим самим пропустив строк позовної давності, колегія суддів вважає обґрунтованим.

Аргументи апеляційної скарги про те, що закінчення строку картки не свідчить про припинення договірних відносин між ПАТ КБ «ПриватБанк та відповідачем, колегія суддів не вважає такими, що дають підстави для скасування рішення суду, оскільки судом встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Крім цього, апеляційний суд зазначає, що позивачем не надано доказів строку дії картки, яка видавалася відповідачу, щоб підтверджувало подання позивачем позову у межах строку позовної давності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19.03.2014 року у справі № 614цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Таким чином, позивачем відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України не доведено, що ним нараховувалися щомісячні платежі в межах строку дії картки, оскільки даних про строк дії картки позивач ні суду першої інстанції, ні апеляційної інстанції не надав.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ВСУ від 22.10.2014 року у справі № 6-127цс14 автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції підлягали стягненню суми, нараховані за останні три роки до звернення позивача у суд з даним позовом, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до висновку ОСОБА_4 Плати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Тобто, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів позовна давність не може бути застосована. А тому вказана вимога є необґрунтованою (пункти 65-68).

У постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-900цс16 Верховний Суд України констатував, що є неправильними та не відповідають нормам матеріального права висновки судів про те, що позовна давність не спливла щодо частини щомісячних платежів за кредитом, право на стягнення яких виникло у межах трьох років до дня звернення банку з позовом до суду. Вказане підтверджується також позицію ОСОБА_4 Верховної Суду про наявність підстав для відступлення від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Таким чином, оскільки позивачем не надано доказів строку дії картки, а останній платіж відповідач здійснив 24.11.2013 року, однак, з позовом для захисту своїх прав ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся у суд в березні 2018 року, тим самим пропустив строк позовної давності, тому суд правомірно відмовив в задоволенні позову.

Щодо посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на умови щодо продовження дії договору, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів про те, що відповідач підписував договір, який передбачав би збільшений строк позовної давності. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-757цс15 умови, в яких установлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі аргументи правильні висновки суду не спростовують.

Керуючись підпунктом вісім пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень, частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.05.2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис П. В. Кучевського

ОСОБА_5 Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота