Справа № 438/285/18 Головуючий у 1 інстанції: Хемич Б.О.
Провадження № 22-ц/811/1683/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 08 червня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

в квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликався на те, що рішенням Бориславського міського суду від 06.12.2016 року задоволено позов ОСОБА_3 та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку /доходу, щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказує, що сплата аліментів за рішенням суду у розмірі 1/4 частки доходу ставить його у скрутне матеріальне становище, оскільки 24.11.2017 року він одружився вдруге, та у даному шлюбі в нього народилась донька, ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2, яку він також зобов'язаний утримувати. Жодних інших доходів, окрім заробітної плати, із якої стягуються аліменти, позивач не має.

Оскаржуваним рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 08 червня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 06.12.2016 року у справі №438/987/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

Стягнуто з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2) на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/5 частини із всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано з Бориславського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області виконавчий лист, справа №438/987/16-ц, виданий на підставі рішення Бориславського міського суду від 06.12.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 182 СК України, помилково дійшов до висновку, що з часу винесення рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина змінився матеріальний стан позивача. Вказує, що доказів скрутного матеріального становища позивача та неспроможності належним чином утримувати свою новонароджену доньку від другого шлюбу, матеріали справи не містять, а відтак відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 06.12.2016 року. Крім того, апелянт зазначає, що за час сплати аліментів у позивача не виникло інших аліментних зобов'язань, як і зобов'язань щодо утримання непрацездатних дружини чи батьків, що могло б слугувати підставою для зменшення розміру аліментів. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду в частині зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 06.12.2016 року у справі №438/987/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати та ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2) на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_3, будучи повідомленою належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні у справі повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явилася, не повідомила суд про причини неявки.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення ОСОБА_2 щодо доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи частково позовні вимоги та зменшуючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що змінились сімейні обставини та матеріальне становище платника аліментів, що є підставою для зміни розміру стягуваних аліментів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Згідно з роз'ясненнями п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 28.09.2017 року між ними розірвано.

У шлюбі у них народився син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 03.08.2016 року Бориславським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, Серія НОМЕР_3 (актовий запис №220).

Як вбачається з довідки про склад сім'ї, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з матір'ю, ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 06.12.2016 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку..

Водночас, як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, виданого виконавчим комітетом Східницької селищної ради м. Борислава Львівської області, серія НОМЕР_4, 24.11.2017 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_7, прізвище дружини після одруження «ОСОБА_3».

У шлюбі у них народилась донька, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 22.02.2018 року Бориславським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області, Серія НОМЕР_5 (актовий запис №64).

Згідно довідки Управління праці і соціального захисту населення Бориславської міської ради від 19.04.2018 року №і667, ОСОБА_3 перебуває на обліку в Бориславському РУПІСЗН і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 працює в Нафтогазовидобувне управління «Бориславнафтогаз» та займає посаду водія АТЗ. Згідно довідки про доходи №01/01/п/07/03/02/04-02/01-599 від 12.11.2018 року за період з листопада 2017 року по жовтень 2018 року загальна сума доходу, за винятком аліментів, становить 80 510 грн. 23 коп. Згідно довідки про доходи №01/01/п/07/03/02/04-02/01-621 від 04.12.2018 року за період з червня 2018 року по листопад 2018 року загальна сума доходу, за винятком аліментів, становить 48 675 грн. 00 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги та зменшуючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що змінились сімейні обставини та матеріальне становище платника аліментів, що впливають на раніше визначений судом розмір аліментів.

Зменшуючи розмір аліментів, визначений рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 06.12.2016 року, з 1/4 до 1/5 частини із всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають стягненню з ОСОБА_2, судом першої інстанції вірно враховано, що у нього в шлюбі ОСОБА_7 народилась донька, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, а тому вони також потребують відповідного матеріального утримання.

Зазначене вказує на зміну сімейного стану позивача, яке існувало до ухвалення місцевим судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання його сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно до повноліття останньої.

З урахуванням викладеного, та виходячи із приписів статті 192 СК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зміна сімейного стану позивача є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних з нього коштів на утримання сина, ОСОБА_4

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що матеріальне становище позивача не змінилося з тих підстав, що його теперішня дружина є працездатною особою, а аліментних зобов'язань на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку у позивача немає, оскільки народження другої дитини свідчить про зміну матеріального стану позивача та необхідності матеріального утримання дитини від другого шлюбу.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов'язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а відтак враховуючи матеріальні потреби обох дітей, зважаючи на останні зміни в законодавстві щодо розміру стягуваних аліментів та з врахуванням матеріального становища обох батьків, розмір доходів платника аліментів і розрахунок від цієї суми розміру аліментів, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Інші доводи та обставини, на які посилається ОСОБА_3, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відтак, на думку колегії суддів, рішення районного суду містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 08 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17.12.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.