ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2018 року м. Суми

Справа №2-1064/2007

Номер провадження 22-ц/788/842/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

у присутності:

третьої особи ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2007 року, ухваленого під головуванням судді Бойка В.Б. у приміщенні Зарічного районного суду м. Суми

у справі за позовом ОСОБА_3 до Сумської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_1, Перша Сумська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визначення часток співвласників у праві спільної власності на житло, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У січні 2007 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до Сумської міської ради, який уточнила в ході судового розгляду справи і остаточно свої вимоги мотивувала тим, що квартира АДРЕСА_1 належала її батьку ОСОБА_5 та бабусі ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. 16 серпня 2004 року ОСОБА_5 помер та після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину вищевказаної квартири. Спадкоємцями після смерті останнього була вона, яка прийняла спадщину, так як була на момент смерті батька неповнолітньою, її неповнолітня сестра ОСОБА_1, а також матір померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_4 При зверненні до нотаріальної контори позивачці було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину, оскільки частка померлого у праві спільної часткової власності на нерухоме майно не визначена.

Посилаючись на викладене, позивачка просила визначити частки співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у праві власності на квартиру АДРЕСА_2, визнавши по 1/2 частині за кожним, встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_5 та визнати за позивачкою право власності на 1/6 частину квартири № 50 по проспекту М. Лушпи у м. Суми.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2007 року позов задоволено частково та визначено частки співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 (Космонавтів) у м. Суми, встановивши, що їм належить на праві власності по 1/2 частці квартири кожному, встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті її батька ОСОБА_5, який помер 16 серпня 2004 року у м. Суми, визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 після смерті її батька ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ставиться питання про зміну рішення суду в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину спірної квартири, зменшивши розмір присудженої їй частки до 1/4, оскільки вважають, що таким чином, суд вийшов за межі позовних вимог і визнав право власності за позивачкою на усе майно належне на праві власності спадкодавцю ОСОБА_5, порушивши таким чином права інших спадкоємців померлого.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, але зазначили, що у прохальній частині скарги помилково було зазначено розмір частки у спірній квартирі на яку має право позивач у справі в порядку спадкування після смерті батька 1/4 замість вірної 1/6.

Позивач ОСОБА_3 про день та час слухання справи повідомлена шляхом направлення повістки за останнім відомим зареєстрованим місцем її проживання, але оскільки остання 30.12.2017 року була знята з реєстрації у спірній квартирі, тому, в порядку передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України, її було повідомлено про день та час слухання справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Апеляційного суду Сумської області.

Крім того, позивач була повідомлена про час слухання справи шляхом направлення повідомлення за останнім відомим апелянту місцем фактичного її проживання.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, думку третьої особи ОСОБА_1 та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом і убачається з матеріалів справи квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 та його матері ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності (а. с. 7).

16 серпня 2004 року ОСОБА_5 помер (а. с. 8).

Спадкоємцями після його смерті були його неповнолітні дочки ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2) і мати ОСОБА_4 (а. с. 12).

Також апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4 померла 22.03.2016 року, після ухвалення оскаржуваного рішення (а. с. 61). За життя вона розпорядилась належною їй на праві власності часткою у спірній квартирі (1/2), подарувавши її своїй онуці ОСОБА_3 (а. с. 95-96).

Відповідно до ч. 1 ст. 1216, ч. 1 ст. 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК).

Згідно з частинами 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Кодексу.

Звідси, ураховуючи, що на момент смерті ОСОБА_5 його мати ОСОБА_4 проживала разом з ним, а дві дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були неповнолітніми, тому всі вони на підставі положень ст. 1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України 2004 р. (який діяв на час розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається зі змісту ст.ст.33, 36, 119 ЦПК України 2004 р. саме на позивача покладено обовязок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справі у суді першої інстанції» (п.8) розяснив, що предявлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої предявлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. ЦПК не передбачає можливості заміни позивача за ініціативою суду.

Позивач, звертаючись з позовом до Сумської міської ради не обґрунтував свої вимоги саме до даного відповідача, не вказав яким же чином дана особа повинна відповідати за позовом, чи є вона субєктом спірних матеріально-правових відносин і чи має вона обовязки, які з них випливають і чи несе вона відповідальність перед позивачем.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_5 на час розгляду справи перебувала у власності померлого ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_4 Також існували інші спадкоємці померлого, крім позивача у справі, які прийняли спадщину, а тому відсутні були підстави для визнання її, в порядку передбаченому ст.1277 ЦК України, відумерлою та передачі її у власність територіальній громаді за місцем відкриття спадщини, а тому права та інтереси відповідача у даній справі Сумської міської ради будь-яким чином не зачіпались і вона не повинна нести відповідальність перед позивачем.

Таким чином, фактично спір щодо спадкування частки у праві власності померлого у квартирі виник між позивачем, як спадкоємцем, та іншими спадкоємцями померлого - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 В той же час дані особи відповідачами у справі залучені не були і позов до них не заявлявся, не були вони судом притягнуті до участі у справі і в якості співвідповідачів, а тому позов судом було розглянуто до неналежного відповідача.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України (2017 р.) суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи було встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що оскільки місцевим судом було допущено суттєве порушення норм процесуального права і було розглянуто позов до неналежного відповідача, тому необхідно вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги і апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до Сумської міської ради за їх безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2007 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 25 червня 2018 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді : С. Г. Хвостик

ОСОБА_6