АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1646/15-ц 22-ц/774/473/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/1646/15-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - Дзержинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 червня 2015 року, яке ухвалено суддею Чайкіною О.В. о 16 годині 16 хвилин у місті Кривому Розі (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позову зазначила, що з 2008 року по 2009 рік проживала однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила сина ОСОБА_4, батьком якого є ОСОБА_2

На момент народження дитини сторони посварились та мешкали окремо один від одного. Відповідач відмовлявся подавати спільну заяву про реєстрацію батьківства сина до органів РАЦС, тому запис батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено зі слів позивача в порядку, передбаченому ст. 135 СК України.

На теперішній час сторони проживають окремо. ОСОБА_2 спілкується з сином, забирає його до себе на вихідні дні, але матеріальної допомоги на його утримання не надає.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4; зобов'язати Дзержинський відділ державної РАЦС внести зміни до актового запису №121 від 24.02.2010 року про народження ОСОБА_4, а саме з "ОСОБА_4" на "ОСОБА_4"; записати батьком дитини ОСОБА_2; стягнути аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 червня 2015 року, описки у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 25 червня 2015 року, позовні вимоги задоволено.

Визнано, що ОСОБА_2, є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язано Дзержинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану КМУЮ Дніпропетровської області внести зміни до актового запису №121 від 24.02.2010 року про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: змінити прізвище дитини з "ОСОБА_4" на "ОСОБА_4", змінити по батькові з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4», батьком дитини записати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, громадянина України, уродженця села Гурівка, Долинського району, Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, а саме з 30.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема, зазначає, що судом не було належним чином з'ясовано всі обставини справи та не досліджено доказів, які засвідчують походження дитини ОСОБА_4 від відповідача. Відповідач вказує на те, що заяву про визнання позовних вимог він написав у зв'язку з юридичною необізнаністю, а суд не роз'яснив йому наслідків вчинення таких дій. При цьому, зазначає, що, при написанні заяви про визнання позовних вимог, він вважав, що надає згоду на зміну прізвища дитини, а не на визнання його батьком та стягнення аліментів. Суд першої інстанції не перевірив наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку з визнанням позову відповідачем, чим порушив право відповідача на справедливий судовий розгляд.

Позивач ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу та докази його направлення іншим учасникам справи, у якому просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване, посилаючись на визнання позову відповідачем.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивача ОСОБА_1, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її залишити без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в Свідоцтві про народження Серії НОМЕР_2, виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетрвоської області 24 лютого 2010 року, батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, записаний ОСОБА_7 (а.с. 7).

Відомості про батька ОСОБА_4 в Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 записані за вказівкою матері, згідно з частиною першою статті 135 СК України (а.с. 10).

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що, згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 174 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка виховує та утримує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи.

Стаття 128 СК України встановлює перелік необхідних умов для визнання батьківства у судовому порядку. По-перше, батьки дитини не повинні перебувати у зареєстрованому шлюбі між собою (реєстрація народження дитини в органах РАЦС і Свідоцтво про її народження підтверджують, що вона народилася не в зареєстрованому шлюбі). По-друге, ймовірний батько дитини, народженої поза шлюбом, чи її мати відмовляються від подання спільної заяви про добровільне визнання батьківства.

Згідно ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 червня 2015 року відповідач ОСОБА_2 надав суду заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1. про встановлення батьківства та стягнення аліментів (а.с. 22).

Оскільки, визнанням відповідачем даного позову не порушуються права чи інтереси інших осіб, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог у зв'язку з їх визнанням відповідачем та доводи апеляційної скарги про те, що судом не перевірено ці обставини колегією суддів не приймаються.

Крім того, зважаючи на доводи апеляційної скарги щодо юридичної необізнаності відповідача ОСОБА_2 при написання заяви про визнання позову, колегією суддів роз'яснено його представникові ОСОБА_6, який приймав участь у судовому засіданні, положення ст. 12 ЦПК України та наслідки вчинення або невчинення відповідної процесуальної дії. Незважаючи на роз'яснення суду, представник відповідача клопотання про призначення судової експертизи не заявив, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.ст.12-13 ЦПК України), у зв'язку з чим колегія суддів критично сприймає доводи апеляційної скарги щодо неналежного дослідження судом першої інстанції доказів по справі.

Також, колегією суддів враховано, що ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

При ухваленні рішення про визнання батьківства судом взято до уваги визнання позову відповідачем ОСОБА_2, який не надав суду доказів на спростування свого батьківства щодо дитини, народженої позивачем, в процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Надані ж відповідачем до суду апеляційної інстанції результати дослідження еякуляту ОСОБА_2 від 02.12.2017 року (а.с. 76) колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки це дослідження було проведене 02.12.2017 року, тобто через сім років після народження дитини, а тому його результати не мають правового значення для вирішення даного спору.

Погоджується колегія суддів й з висновком суду першої інстанції щодо можливості одночасно з ухваленням рішення про визнання батьківства внести зміни до актового запису про народження в частині прізвища та по-батькові дитини, а також в частині відомостей про батька дитини, що узгоджується з положеннями ст. 134 СК України, згідно якої, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 і 127 цього Кодекс, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Вірними є висновки суду першої інстанції й у частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів та визначення їх розміру, з огляду на наступне.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм права, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини.

У судах першої та апеляційної інстанцій відповідачем не заперечувалось, що дитина проживає з матір'ю, при цьому, у суді першої інстанції ним визнавалися позовні вимоги, а в суді апеляційної інстанції відповідач заперечував щодо стягнення з нього аліментів на дитину, у зв'язку з тим, що він не визнає свого батьківства відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 цього Кодексу.

При вирішенні позову в частині розміру аліментів, суд, у відповідності з вимогами ст. 182 СК України, України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, в повному обсязі врахував обставини, які вирішуються при визначенні розміру аліментів. Зокрема, судом враховано те, що відповідач ОСОБА_2 працює та може сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від його щомісячного заробітку (доходу), що повністю задовольнить потреби дитини і апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо невірного визначення судом цього розміру.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 червня 2015 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 06 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: