Номер провадження: 22-ц/785/3095/18
Номер справи місцевого суду: 496/3468/17
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних,

встановила:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 22 квітня 2011 року він позичив відповідачу грошові кошти у сумі 11350 доларів США та на підтвердження цього було оформлено розписку про отримання вказаних грошових коштів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2014 року, яке набрало законної сили 07.11.2014 року, з відповідача було стягнуто борг за розпискою у розмірі 129163 грн., що було еквівалентом 11350 доларів США, які відповідач сплатив позивачу у повному розмірі 04 листопада 2016 року.

Посилаючись на ч.2 ст. 625 ЦК України, та на прострочення виконання зобов'язання, позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за весь період прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 116).

Відповідач у судове засідання не з'явився, проте надав заперечення на позов, в яких просив відмовити позивачу у його позовних вимогах, та надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 117-119).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного судового рішення, із постановленням нового - про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2014 року, яке набрало законної сили 07.11.2014 року, з відповідача було стягнуто борг за розпискою у розмірі 129163 грн., що було еквівалентом 11350 доларів США, які відповідач сплатив позивачу у повному розмірі 04 листопада 2016 року.

Оскільки відповідач сплатив вказану суму грошових коштів у повному обсязі, то у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Однак, з таким рішенням суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням єправовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити накористь другої сторони (кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошітощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

У відповідності до ст.ст. 129, 129-1 Конституції України, за змістом ст. 14 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на час ухвалення судового рішення, та згідно ст. 18 ЦПК України в теперішній редакції, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судове рішення є обов'язковим для виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виходячи з вищевказаних норм, права відповідач мав виконати рішення суду одразу після набрання ним законної сили.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27.10.2014 року, яке набрало законної сили 07.11.2014 року, та яким з відповідача було стягнуто борг за розпискою у розмірі 129163 грн., що було еквівалентом 11350 доларів США, відповідач виконав лише 04 листопада 2016 року.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що за період, який пройшов з дня ухвалення судового рішення і до повного його виконання, боржник зобов'язаний виплатити стягувачу індекс інфляції та 3% річних від всієї простроченої суми, як то передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до «Аналізу практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві» Верховного Суду України, зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Зазначена правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України у справах № 6-38цс11, № 6-42цс11, № 6-49цс12, № 3-1522цс16.

Верховний Суд України виходить із того, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Розрахунок ОСОБА_3, згідно якого з ОСОБА_5 на його користь підлягають стягненню інфляційні витрати у сумі 70 652,16 грн. та 3 % річних у сумі 7 326,39 грн., а всього у сумі 77 978,55 грн., підтверджуються матеріалами справи, та не спростовані його учасниками, а тому на думку колегії суддів є доведеним.

Однак, судом першої інстанції всіх вище зазначених обставин не було враховано, що призвело до того, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних витрат та 3-х відсотків річних від всієї суми та за весь період заборгованості, з моменту ухвалення судового рішення та до моменту його виконання.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду, доводів позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що позивач ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи безстроково, колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь держави судовий збір за подання до суду позову у сумі 779,79 грн., та за подання апеляційної скарги у сумі 1169,68 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381- 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 інфляційні витрати у сумі 70 652,16 грн. (сімдесят тисяч шістсот п'ятдесят дві гривні 16 копійок) та 3 % річних у сумі 7 326,39 грн. (сім тисяч триста двадцять шість гривень 39 копійок), а всього у сумі 77 978,55 грн. (сімдесят сім тисяч дев'ятсот сімдесят вісім гривень 55 копійок).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання до суду позову у сумі 779,79 грн. (сімсот сімдесят дев'ять гривень 79 копійок), а також за подання апеляційної скарги у сумі 1169,68 грн. (одна тисяча сто шістдесят дев'ять гривень 68 копійок).

Судовий збір у вищевказаній сумі 1169,68 грн. стягнути за наступними реквізитами:

Отримувач: УК у м. Одесі/Малиновськ. р-н/22030101, Код , р/р 0007, МФО 828011, Банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області, призначення платежу: Судовий збір, пункт 1.6, КБК 22030101.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 06.04.2018р.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра