АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Херсон

справа №: 658/1555/17

провадження №: 22-ц/791/728/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5, який помер 04 квітня 2018 року, на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області у складі судді Терещенка О.Є. від 30 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Комунального виробничого управління "Каховський водоканал" про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану відпустку,

встановив:

05 травня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Комунального виробничого управління «Каховський водоканал» про визнання незаконним відсторонення та недопущення до роботи, поновлення та допущення до роботи в повному обсязі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що з 20.10.1997 року він працював на посаді інженера-технолога дільниці очисні споруди Комунального виробничого управління «Каховський водоканал». Починаючи з 10.11.2015 року він двічі був звільнений із займаної посади і двічі поновлений на роботі в судовому порядку.

Востаннє поновлення на роботі відбулося на підставі рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 08 лютого 2017 року, на виконання якого відповідач 09 лютого 2017 року видав відповідний наказ №17-к, із яким він (позивач) ознайомлений 10 лютого 2017 року.

Фактично його до роботи допущено не було, а він був відсторонений від роботи з наданням строку протягом трьох днів з 13 лютого 2017 року для проходження медичного огляду у Каховській ЦРБ. Вважаючи вимогу про проходження медичного огляду безпідставною, він все ж таки цей медичний огляд пройшов і з висновком лікарів «придатний до роботи» 21лютого 2017 року зявився до Комунального виробничого управління «Каховський водоканал», однак наведений медичний висновок не задовольнив адміністрацію, представник якої запропонував пройти медичний огляд повторно на підставі договору, укладеного із роботодавцем.

Зазначивши, що навіть після підтвердження медичним закладом свого висновку та після його численних звернень до правоохоронних органів, до органу державної виконавчої служби та до керівника Комунального виробничого управління «Каховський водоканал», який відмовлявся прийняти його особисто та отримати подані ним заяви через відділення поштового звязку, відновлення його трудових прав не відбулося, позивач просив суд визнати відсторонення (недопущення) його до роботи незаконним, поновити його на роботі в повному обсязі (допустити до роботи) та стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09.02.2017 року по 05.05.2017 року в сумі 14 541,18гривень і додатково по день прийняття рішення суду.

10 травня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Комунального виробничого управління «Каховський водоканал» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначаючи, що за наслідком вирішення спору щодо законності його звільнення, яке відбулося 12 липня 2016 року, 08 лютого 2017 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області постановив рішення про поновлення на роботі та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому кінцевою датою виплати заробітку за час вимушеного прогулу визначено не день ухвалення судового рішення, а день звернення до суду - 12.08.2016 року. Вказуючи на те, що визначений таким чином час вимушеного прогулу не відповідає положенням трудового законодавства, позивач просив суд стягнути з Комунального виробничого управління «Каховський водоканал» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.08.2016 року по 08.02.2017 року в сумі 30 837,33 гривень.

03 жовтня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Комунального виробничого управління «Каховський водоканал» про визнання незаконним наказу про недопущення та звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення компенсації за ненадану відпустку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог послався на обставини, викладені у первісно поданій 05.05.2017 року заяві, та на те, що 26 вересня 2017 року в процесі судового розгляду наведеної цивільної справи йому стало відомо, що наказом від 05 липня 2017 року його звільнено з роботи. З наказом про звільнення він не ознайомлений, його копія, як і трудова книжка йому відповідачем не видавалися.

Крім того, відповідач, незважаючи на подані ним 9 і 22 лютого 2017 року заяви, не надав йому щорічну відпустку за 2016 рік, право на яку передбачено п.3 ст.9 та п.2 ч.7 ст.10 Закону України «Про відпустки», а також колективним договором Комунального виробничого управління «Каховський водоканал».

Вважаючи такі дії та рішення відповідача щодо нього незаконними, позивач просив суд визнати незаконними недопущення його до роботи та наказ начальника Комунального виробничого управління «Каховський водоканал» ОСОБА_6 від 05.07.2017 року №77-к і скасувати його. Поновити його, ОСОБА_5, на посаді інженера-технолога дільниці очисні споруди Комунального виробничого управління «Каховський водоканал», стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09.02.2017 року по 03.10.2017 року в сумі 36 780,43 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 9025,56грн., а всього 45 127,80грн., допустивши негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.

Ухвалами від 26 вересня 2017 року та від 04 жовтня 2017 року суд обєднав наведені вище позови в одне провадження.

Рішенням суду від 30 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених ним позовних вимог, зазначаючи, що висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені всупереч вимог трудового законодавства, що регулює спірні правовідносини.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне виробниче управління «Каховський водоканал» викладені в ній доводи не визнало, рішення суду просить залишити без змін.

Після відкриття апеляційного провадження у справі, на стадії призначення справи до розгляду в суді апеляційної інстанції, стало відомо про те, що 04 квітня 2017 року ОСОБА_5 помер.

Відповідно до вимог ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобовязанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі в справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

При цьому процесуальне правонаступництво не допускається, якщо вимога тісно повязана з особою, в даному випадку позивача, після смерті якого не входять до складу спадщини права та обовязки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права, права на аліменти, пенсію, допомогу, або інші виплати, встановлені законом (ст.1219 ЦК України).

Згідно із ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у звязку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сімї, а у разі їх відсутності-входять до складу спадщини.

Враховуючи, що спірні правовідносини витікають із особистих немайнових прав позивача, а саме: трудових прав і витребувані ним від відповідача грошові кошти не є заробітною платою, яка належала спадкодавцеві, але не була одержана ним за життя, а є компенсацією за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню за судовим рішенням лише у випадку задоволення вимоги про поновлення на роботі, колегія суддів зробила висновок про відсутність правових підстав для заміни померлого позивача в передбаченому ч.1 ст.55 ЦПК України порядку шляхом залучення до участі в справі його правонаступника.

Відповідно до положень п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

Разом з тим, згідно із ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

З огляду на наведені обставини та положення норм процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що не зважаючи на те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення підлягає перевірці в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно із пунктом 8 Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що наразі апеляційні суди в апеляційних округах не утворені, справа підлягає перегляду в апеляційному порядку Апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває Каховський міськрайонний суд Херсонської області, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду про необґрунтованість заявлених позивачем вимог мотивовано тим, що ОСОБА_5 після поновлення його на роботі не приступив до виконання трудових обовязків і протягом тривалого періоду, з 09.02.2017 року по 05.07.2017 року, був відсутній на робочому місці без поважних причин, а тому, приймаючи рішення про його звільнення із займаної посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, адміністрація КВУ «Каховський водоканал» діяла правомірно і в межах своєї компетенції. Факт недопущення ОСОБА_5 до роботи суд вважав невстановленим, а позовну вимогу в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- похідною вимогою, задоволення якої залежить від задоволення основної вимоги (про поновлення на роботі).

В процесі розгляду справи судом встановлено, що з 20 жовтня 1997 року ОСОБА_5 працював на посаді інженера-технолога дільниці очисні споруди Комунального виробничого управління «Каховський водоканал».

Наказом №251 від 03 листопада 2015 року відповідач застосував до ОСОБА_5 заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, яке полягало у невиконанні наказу №210 від 07 вересня 2015 року «Про проведення медичного огляду працівників підприємства». Наказом №232-к від 10 листопада 2015 року ОСОБА_5 було звільнено з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України (за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення).

Рішеннями Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 31 березня 2016 року та Апеляційного суду Херсонської області від 23 червня 2016 року ОСОБА_5 поновлено на роботі на посаді інженера-технолога дільниці очисні споруди «Каховський водоканал», а наказ №251 від 03 листопада 2015 року про притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності та оголошення йому догани за непроходження медичного огляду визнано незаконним та скасовано.

07 квітня 2016 року відповідач поновив ОСОБА_5 на роботі, а 08 квітня 2016 року в.о. начальника Комунального виробничого управління «Каховський водоканал» видав наказ №96 про відсторонення ОСОБА_5 від виконання посадових обовязків до проходження медичного огляду в Каховській центральній районній лікарні.

Наказом від 12 липня 2016 року №154-к ОСОБА_5 звільнено з посади інженера-технолога дільниці очисні споруди з 12 липня 2016 року за станом здоровя (п.2 ст.40 КЗпП України).

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 08 лютого 2017 року, яке набрало чинності 19 квітня 2017 року, позивача поновлено на роботі та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.04.2016 року по 12.08.2016 року. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, допущено до негайного виконання.

На виконання зазначеного судового рішення 09 лютого 2017 року відповідачем видано наказ №17-к про поновлення ОСОБА_5 на посаді інженера-технолога дільниці очисні споруди з 12 липня 2016 року та виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З наказом позивач ознайомлений 10 лютого 2017 року, про що свідчить його підпис.

Фактично ОСОБА_5 до роботи допущений не був, а наказом №72 від 10 лютого 2017 року був направлений до Каховської ЦРЛ для проходження медичного огляду в порядку наказу МОЗ України №246.

Цим же наказом ОСОБА_5 надано строк протягом пяти робочих днів, з 13 лютого 2017 року по 17 лютого 2017 року, для проходження медичного огляду та зауважено, що незалежно від проходження або непроходження працівником ОСОБА_5 медичного огляду в Каховській ЦРЛ, не вживати будь-яких дій, повязаних з відстороненням ОСОБА_5 від виконання своїх трудових обовязків.

Підпис ОСОБА_5 про ознайомлення з наведеним наказом відсутній, а створеною відповідачем комісією складено акт про відмову останнього поставити свій підпис після ознайомлення з наказом.

Позивач заперечує факт ознайомлення його з наказом саме наведеного вище змісту і надав суду копію наказу без номера, дати та підпису керівника, пояснивши, що з цим наказом його ознайомив представник роботодавця, попередивши про відсторонення від виконання посадових обовязків до проходження медичного огляду з посиланням як на підставу для проходження медичного огляду на наказ МОЗ України №246 від 21.05.2007 року. ОСОБА_5 вважав, що передбачені зазначеним наказом підстави для направлення його на періодичний медичний огляд відсутні, про що ним зроблено відповідний запис на тексті наказу, однак медичний огляд пройшов та 20 лютого 2017 року отримав медичну карту огляду осіб для визначення спроможності займатися відповідним видом діяльності за станом здоровя, яка містить висновок комісії про придатність виконувати трудові обовязки на посаді інженера-технолога.

Позивач стверджував, що навіть після надання відповідачеві документів із результатом медичного огляду, він допущений до роботи не був, а представники роботодавця вимагали від нього довідку про проходження медичного огляду, за отриманням якої він звернувся до закладу охорони здоровя. 09 березня 2017 року головний лікар Каховської центральної районної лікарні на його звернення повідомив про те, що така довідка згідно із наказами МОЗ України №280 від 23.07.2002 року та №150 від 21.02.2013 року не видається, та підтвердив факт проходження ним 20 лютого 2017 року медичного огляду із висновком комісії- «придатний».

У підтвердження своїх доводів щодо недопущення до роботи та формального виконання відповідачем рішення суду про поновлення на роботі позивач надав суду свої численні письмові заяви, із якими він звертався до керівника Комунального виробничого управління «Каховський водоканал» з приводу поновлення на роботі; обґрунтування необхідності проходження ним медичного огляду в порядку, визначеному наказом МОЗ України №246 від 21.05.2007року, яким передбачено періодичні медичні огляди для працівників, зайнятих на важких роботах та роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці, які у спірних правовідносинах позивач вважав відсутніми; щодо надання йому щорічної відпустки, а також заяви до Каховського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області, органів державної виконавчої служби, Каховської міської ради, головного управління Держпраці у Херсонській області, керівника Каховської місцевої прокуратури щодо неправомірних, на його думку, дій відповідача при поновленні його на роботі. 27 квітня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Каховського міськрайонного суду Херсонської області із заявою про розяснення судового рішення щодо порядку його виконання в частині поновлення на роботі (шляхом обмеження лише внесення запису до трудової книжки чи поновлення з фактичним допуском до роботи).

Із матеріалів справи вбачається, що керівник Комунального виробничого управління «Каховський водоканал» особисто із позивачем не спілкувався, подані ним шляхом направлення через поштове відділення звязку заяви, в тому числі заяви про надання щорічної відпустки, не розглядав та отримувати їх відмовився, про що начальником Центру поштового звязку №2 Херсонської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» 23.02.2017 року надана відповідна інформація за №01/0405.

Органами поліції заяви ОСОБА_5 від 08.02., 09.02. та 22.02.2017 року про неправомірні дії представника роботодавця та перешкоджання в допуску до роботи зареєстровані в журналі єдиного обліку, а інформація за фактом, викладеним в заяві від 22.02.2017 року, внесена до ЄРДР за ст.382 КК України.

На звернення до органів державної виконавчої служби з проханням вжити заходів для виконання рішення суду про поновлення на роботі та направити державного виконавця з метою забезпечити фактичний допуск до роботи в квітні 2017 року ОСОБА_5 отримав відповідь начальника Каховського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про те, що відповідно до ст.65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним боржником з дня видання відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15 червня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про розяснення рішення цього ж суду від 08.02.2017 року з тих підстав, що резолютивна частина судового рішення є чіткою та зрозумілою і розяснень не потребує.

В свою чергу відповідач вважав ОСОБА_5 працівником, який не зявляється на робоче місце для виконання покладених на нього трудовим договором обовязків.

20 лютого 2017 року начальник управління ОСОБА_6 видав наказ №77 про зясування причин відсутності на роботі інженера-технолога дільниці очисні споруди ОСОБА_5 та про створення комісії зі складання актів про відсутність вказаного працівника на роботі.

Починаючи з 20 лютого 2017 року створена відповідачем комісія кожного робочого дня складала акти про відсутність ОСОБА_5 на роботі, а в.о. інспектора кадрів КВУ «Каховський водоканал» ОСОБА_7 направляла на адресу ОСОБА_5 письмові розяснення з приводу його відсутності на робочому місці та необхідності надати пояснення. При цьому ОСОБА_5 розяснювалося, що він не відсторонений від роботи.

Направлені поштою письмові розяснення повернулися на адресу відповідача без вручення ОСОБА_5О з відміткою про закінчення терміну зберігання.

Наказом №77-к від 05 липня 2017 року ОСОБА_5 звільнено з посади інженера-технолога дільниці очисні споруди з 05 липня 2017 року за прогули без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин).

Копія наведеного наказу направлена позивачеві поштою в день його видачі, однак відомості про вручення наказу адресату відсутні. Про своє чергове звільнення позивач дізнався під час розгляду судом даної цивільної справи у вересні 2017 року.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» №4 від 01.04.1994року (з послідуючими змінами), при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Невихід працівника на роботу в звязку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. Працівник, який відмовився від переведення на більш легку роботу, якої він відповідно до медичного висновку потребував за станом здоровя, не може бути звільнений за п.3 чи п.4 ст.40 КЗпП. Власник або уповноважений ним орган можуть у звязку з цим розірвати трудовий договір за п.2 ст.40 КЗпП, якщо наявні передбачені ним умови (п.24 постанови).

Аналіз п.4 ст.40 КЗпП України дає підстави зробити висновок про те, що прогулом за трудовим законодавством є свідомо вчинена працівником дія, направлена на порушення трудової дисципліна, за наслідком якої у роботодавця виникає право застосувати до працівника заходи дисциплінарного стягнення.

Згідно із положеннями статей 139,140,141 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обовязки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержуватися законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі трудового договору, свідчать про те, що відповідач протягом тривалого періоду часу вимагав від позивача проходити періодичний медичний огляд за ознакою зайнятості на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці.

ОСОБА_5 вважав, що така вимога роботодавця є неправомірною, оскільки не повязував свою роботу на посаді інженера-технолога дільниці очисні споруди КВУ «Каховський водоканал» із шкідливими чи небезпечними умовами праці.

Двічі припинення трудових відносин із позивачем з ініціативи відповідача відбувалося через невиконання працівником вимоги про проходження медичного огляду або через виявлену невідповідність працівника займаній посаді внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи.

Двічі позивач в судовому порядку доводив необґрунтованість та неправомірність дій роботодавця щодо нього.

Після ухвалення судом 08 лютого 2017 року рішення про поновлення на роботі, ОСОБА_5 09 лютого 2017 року зявився на роботу, однак до роботи допущений не був, а був черговий раз направлений для проходження медичного огляду в порядку, визначеному наказом МОЗ України №246.

При цьому керівник управління, зважаючи на встановлені судовими рішеннями обставинами та позицію позивача з цього приводу, особисто із ОСОБА_5 не спілкувався, своє рішення про необхідність такого періодичного огляду для позивача та наявність підстав проходити такий медичний огляд не мотивував і переконливих доводів позивачеві не навів.

Не доводив відповідач правомірність наказу про направлення ОСОБА_5 для проходження медичного огляду і при вирішенні спору судом, в той час, як відповідно до наказу Міністерства охорони здоровя України №246 від 21.05.2007 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.07.2007 року за №846/14113, »Про затвердження Порядку проходження медичних оглядів працівників певних категорій» категорії працівників, які підлягають попередньому (періодичним) медичному огляду визначають заклади державної санітарно-епідеміологічної служби щорічно за заявою роботодавця (його представника), за участю представника первинної профспілкової організації або уповноваженої працівниками особи.

При цьому періодичність проведення медичних оглядів, фах лікарів, які беруть участь у їх проведенні, перелік необхідних лабораторних, функціональних та інших досліджень, медичні протипоказання допуску до виконання роботи, повязані із впливом виробничих факторів, визначені в Переліку шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу, при роботі з якими обовязкові попередній (періодичні) медичний огляд, наведеному в додатку 4 та Переліку робіт, для виконання яких є обовязковим попередній (періодичні) медичний огляд працівника, наведеному в додатку 5 (пункти 2.2, 2.6 Порядку).

Забезпечення організації проведення медичних оглядів та витрати, необхідні для проведення медичних оглядів зазначеним наказом МОЗ України покладаються на роботодавця.

Цим же наказом передбачено, що роботодавець за своєю ініціативою забезпечує за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників, якщо стан здоровя працівника не дає йому змоги виконувати свої трудові обовязки.

В судових засіданнях, в тому числі в суді апеляційної інстанції, представник відповідача пояснював, що необхідність медичного огляду ОСОБА_5, в першу чергу, повязана з тим, що він є інвалідом другої групи за сердечним захворюванням і останнім часом стан його здоровя погіршувався та не давав йому змоги належно виконувати свої трудові обовязки.

Конкретних випадків, які б свідчили, що стан здоровя перешкоджає ОСОБА_5, якому в установленому законом порядку з 29.08.1980 року встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням (вроджений порок серця.Тетрада. Фалло), виконувати обовязки за трудовим договором представник відповідача не навів і такі відсутні.

З огляду на наведене, колегія суддів зробила висновок, що із встановлених судом обставин випливає упереджене ставлення адміністрації роботодавця до працівника ОСОБА_5, небажання продовжувати з ним трудові відносини та правильно організувати його працю. Усі дії, вчинені відповідачем, не були направленими на фактичне допущення позивача до роботи, а носять характер вичікування у ситуації, яка склалася, з тим, щоб прийняти відповідне рішення не на користь останнього.

Керівник управління ОСОБА_6, знаючи про конфлікт, який неодноразово виникав у відносинах ОСОБА_5 та представника управління ОСОБА_8 з приводу виконання судового рішення про поновлення на роботі та щодо вирішення якого позивач звертався до органів поліції з відповідними заявами, самоусунувся від виконання обовязків власника поновити працівника на роботі та не вчинив необхідних дій, які б свідчили про намір роботодавця допустити ОСОБА_5 до роботи.

Наведений висновок підтверджує також процесуальна поведінка відповідача у даному судовому процесі, який розпочався в травні 2017 року. Жодного разу в судові засідання, які призначалися на 24.05., 30.05., 10.08.2017 року, представник Комунального виробничого управління «Каховський водоканал» не зявився, звертаючись до суду із заявами про відкладення розгляду справи з різних причин.

Будучи належним чином обізнаним щодо звернення ОСОБА_5 за судовим захистом порушених трудових прав, відповідач не вжив заходів для врегулювання даного спору шляхом офіційної заяви до суду про те, що перешкоди для допущення позивача до роботи відсутні та що останній з незрозумілих причин допускає прогули. Лише після звільнення ОСОБА_5 з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, 27 липня 2017 року, до суду надійшли письмові заперечення відповідача на позов з повідомленням факту припинення трудових правовідносин з позивачем.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають встановленим обставинам справи щодо законності звільнення позивача на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, оскільки останній не вчиняв прогулів без поважних причин, а не приступив до виконання трудових обовязків в результаті недопущення його до роботи відповідачем.

Із наведених підстав ухвалене судом рішення підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі відповідно до положень п.7 ч.1 ст.255, ст.377 ЦПК України, враховуючи, що позивач помер після ухвалення судового рішення, а спірні правовідносини нерозривно повязані з особою останнього та не допускають правонаступництва.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин ст.1227 ЦК України, яка передбачає право членів сімї спадкодавця, а в разі їх відсутності- спадкоємців, на одержання сум заробітної плати, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, оскільки витребувані ОСОБА_5О в даній справі грошові кошти не є заробітною платою в розумінні ст.94 КЗпП України, а є оспорюваними компенсаційними виплатами, судове рішення щодо стягнення яких ухвалено не було.

На підставі викладеного, п.4 ст.40 КЗпП України, керуючись ст.ст.367, 374, 377 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який помер 04 квітня 2018 року, частково задовольнити.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської від 30 листопада 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Комунального виробничого управління "Каховський водоканал" про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану відпустку закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

ОСОБА_3

Повний текст постанови складено 08 червня 2018 року

Суддя Л.В. Пузанова