Справа № 604/997/17
Провадження № 2/604/34/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суду Тернопільської області складі:

головуючого судді - Сташківа Н.Б.

за участі

секретаря судового засідання: - Гамана В.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Підволочиську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1. Разом з ним зареєстрована також відповідач по справі, яка з 23 січня 1997 року по 22 березня 2017 року перебувала у шлюбі з його сином ОСОБА_4, проте у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 хворіє та є інвалідом І групи ОСОБА_3 з літа 2015 року разом з ними не проживає. Враховуючи те, що відповідач не є членом сім'ї, не набула права користування належним йому житловим будинком, будь-яких угод щодо користування майном не укладала,участі в утриманні будинку не бере, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, тим самим створює перешкоди йому, як власнику, розпоряджатися майном на власний розсуд, зокрема укласти договір купівлі-продажу, а тому з метою захисту права власності просить позов задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання позивач не з'явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов просив задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з'явилася, не повідомивши про причину повторної неявки, відзиву не подавала. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти:

У відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12708055 від 30 листопада 2006 року домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину ВВТ № 371247, 5690/13.12.2004 виданого Підволочиською державною нотаріальною конторою.

Згідно виписки із будинкової книги за вказаною адресою, зокрема по АДРЕСА_1 зареєстрована відповідач по справі ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,дата реєстрації 23 січня 1997 рік.

Як убачається з рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області № 607/14584/16-ц від 22 березня 2017 року ОСОБА_3 перебувала з ОСОБА_4, у шлюбі зареєстрованому 23 січня 1997 року, який розірвано 22 березня 2017 року.

Згідно актів обстеження матеріально побутових умов проживання ОСОБА_2 від 17 серпня 2017 № 5353, 16 червня 2017року № 3186, 19 жовтня 2017 року № 6190 виявлено, що ОСОБА_2 є власником будинку в АДРЕСА_1. В будинку проживає його син ОСОБА_4 разом із внуком ОСОБА_5 ОСОБА_3 зареєстрована у зазначеному будинку проте на час проведення обстеження та тривалий час не проживає.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, у якому зареєстрована відповідач ОСОБА_3, проте відсутня у житловому приміщенні понад встановлені законом строки, будь-яких угод щодо користування майном не укладала, участі в утриманні будинку не бере, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, тим самим створює перешкоди позивачу розпоряджатися майном на власний розсуд.

У відповідності до ст.. 41 Конституції України кожна особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав власності і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов обґрунтованого висновку що позов слід задовольнити, усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

Керуючись ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 319, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_2 виданий Підволочиським РВ УМВС 14 березня 2000 року, такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення

Суддя - підпис

копія вірна:

Суддя Н.Б.Сташків