Ухвала
Іменем України

8 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 554/1480/15-ц
провадження № 61-5972 зп 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:
позивач Квартирно-експлуатаційний відділ міста Полтави Міністерства оборони України
відповідачі: ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та як законний представник малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув заяву ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та як законний представник малолітнього ОСОБА_2 про перегляд рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 4 червня 2015 року, ухвали апеляційного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2016 року, у справі за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2015 року квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що за результатами проведеної на підставі доручення Міністра оборони України від 12 листопада 2013 року № 13056 перевірки законності заселення та проживання громадян у службовому житлі Збройних Сил України та Міністерства оборони України встановлено, що у гуртожитку військового містечка № НОМЕР_1 , розташованому у АДРЕСА_1 , у квартирі АДРЕСА_2 без ордеру проживають ОСОБА_1 , її малолітній син ОСОБА_2 та свекор ОСОБА_3 .

Вказаний житловий будинок є переобладнаним гуртожитком і кімната № НОМЕР_2 , яку займали відповідачі у гуртожитку, має статус двокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Так як будинок відноситься до відомчого житлового фонду і перебуває на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави, відповідачі, які не є військовослужбовцями, а працюють в Управлінні СБУ у Полтавській області, не мають законних підстав для подальшого проживання у квартирі і підлягають виселенню без надання жилого приміщення.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 4 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року, позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 відхилено, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 4 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року залишено без зміни.

31 жовтня 2017 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та як законний представник малолітнього ОСОБА_2 , звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 4 червня 2015 року, ухвали апеляційного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2016року з передбаченої пунктом першим частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження наявності підстав для перегляду вказаних рішень заявником у якості прикладу неоднакового застосування норм матеріального права надано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року та постанову Верховного Суду України від 24 червня 2015 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 14 листопада 2017 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: уточнення з яких саме підстав, що передбачені статтею 355 ЦПК України 2004 року, було подано заяву про перегляд судових рішень.

На виконання вимог ухвали суду, 4 грудня 2017 року ОСОБА_1 подала заяву про усунення недоліків, у якій просила переглянути оскаржувані нею рішення лише на підставі пункту першого частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року, при цьому врахувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року, яка не була надана для порівняння, оскільки при зверненні до суду із заявою вказана ухвала не була внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 360 ЦПК України 2004 року у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана заява є необґрунтованою, вирішення питання про допуск справи до провадження здійснюється колегією з трьох суддів у складі судді-доповідача та двох суддів, визначених автоматизованою системою документообігу суду додатково. Провадження відкривається, якщо хоча б один суддя із складу колегії дійшов висновку про необхідність його відкриття.

Перевіривши наведені у заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного Цивільного суду вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Обґрунтовуючи підставу перегляду вказаних судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року та від 18 вересня 2017 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано норми матеріального права, а саме: статті 125, 129 ЖК УРСР.

У справі, про перегляд рішення у якій подано заяву, задовольняючи позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України про виселення, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив з того, що спірне приміщення є житловим фондом Міністерства оборони України, балансоутримувачем якого є квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави, ордер на вселення до кімнати гуртожитку або житлового будинку (після реконструкції) відповідачі не отримували, з ОСОБА_1 укладено договір про надання в тимчасове користування приміщення кімнати АДРЕСА_4 на строк до 31 грудня 2011 року.

Крім того, ОСОБА_1 у 2014 році поставлена на облік як особа, що потребує поліпшення житлових умов, в Управлінні СБУ в Полтавській області, а не в Полтавському гарнізоні Збройних Сил України, а наявність реєстрації у спірному житловому приміщенні сама по собі не надає права на проживання у ньому.

Відсутність ордеру на вселення ОСОБА_1 до гуртожитку також підтверджено рішенням апеляційного суду Полтавської області від 2 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року.

У наданій заявником для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року суд першої інстанції, з яким погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій відмовляючи у задоволенні позову про виселення, виходили з того, що відповідач правомірно вселилася у спірне приміщення на підставі ордера; спірна будівля не має статусу гуртожитку, оскільки не була зареєстрована належним чином як гуртожиток у виконкомі Одеської міської ради. Крім того, відповідач вселилася до гуртожитку як член сімї військовослужбовця, який проходив службу в Одеському гарнізоні.

Зі змісту наданої для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року вбачається, що відмовляючи у задоволенні позову про виселення, суд виходив з того, що відповідач є працівником військової частини, а отже вона має право проживати в будівлі, яка фактично належить цій же частині.

Зі змісту ухвал, наданих у якості прикладів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права та судових рішень, про перегляд яких подано заяву, вбачається, що судами встановлено різні фактичні обставини, а тому відсутні підстави для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

Доводи заяви про порушення судом норм процесуального права при постановлені рішення, про перегляд якого подано заяву, не є підставою для перегляду судового рішення відповідно до вимог пункту першого частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року, а доводи заявника зводяться до переоцінки доказів.

З огляду на викладене, керуючись підпунктом 1 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року, пунктом першим частини першої статті 355 та статтею 360 ЦПК України 2004 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У допуску до провадження Верховного Суду справи за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виселення за заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та як законний представник малолітнього ОСОБА_2 про перегляд рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 4 червня 2015 року, ухвали апеляційного суду Полтавської області від 13 липня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 листопада 2016 року відмовити.

Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик