Справа № 729/173/18
2/729/142/18 р.

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2018 р.

Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Демченко Л.М.,

за участю секретарів Іллюши Т.Л., Олійник Ю.М.,

представників відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального лікувально-профілактичного закладу «Бобровицька центральна районна лікарня» про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 10 травня 2017 року, його було поновлено на роботі та стягнуто з КЛПЗ «Бобровицька ЦРЛ» середній заробіток за час вимушеного прогулу, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області. 20.11.2017 року він з`явився до КЛПЗ «Бобровицька ЦРЛ» з метою звільнення за власним бажанням та внесення відповідних записів до трудової книжки, однак у відділі кадрів його ввели в оману та запевнили написати заяву про звільнення 04 жовтня 2016 року, хоча в цей час останній перебував у військовій частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , і до м.Бобровиця він приїхав лише 05.10.2016 року, про що свідчить відмітка про взяття на військовий облік у військовому комісаріаті. Таким чином, 20.11.2017 року його було звільнено наказом №87 від 03.10.2016 року на підставі написаної заяви, яка датована 04.10.2016 р. Вказує, що за період із 05.10.2016 року по 20.11.2017 року він має право на компенсацію за 82 дні невикористаної відпустки, яка розраховується виходячи з фактичної належної йому тривалості щорічної відпустки, що визначається пропорційно відпрацьованому ним часові у сумі 4500 грн. 00 коп. Враховуючи те, що повного розрахунку під час звільнення з ним проведено не було, на адресу відповідача був направлений адвокатський запит із вимогою надати копії документів та пропозицією добровільно виплатити компенсацію за невикористану відпустку. Згідно листа КЛПЗ «Бобровицька центральна районна лікарня», у виплаті компенсації йому було відмовлено та надана рекомендація вирішувати дане питання в судовому порядку. Позивач зазначає, що у зв`язку тим, що розрахунку при звільненні з ним проведено не було, за період з 20.11.2017 року по день написання позовної заяви, 19.02.2018 року, з відповідача на його користь також підлягає стягненню 5038 грн. 46 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому просить позовні вимоги задовольнити.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 40).

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що при поновленні на роботі ОСОБА_3 йому були виплачені кошти. Однак, незважаючи на неодноразові повідомлення, на роботі він не з`явився і в телефонному режимі повідомив, що до роботи приступати не буде. До КЛПЗ останній з`явився тільки 20.11.2017 року з трудовою книжкою для внесення записів в ній, зазначивши дату звільнення 04.10.2016 р. Однак цей наказ скасований і 22.11.2017 року виданий наказ про його звільнення за прогул. За ОСОБА_3 зберігалось право на відпустки до його поновлення на роботі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників відповідача, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 10 травня 2017 року, яке ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 19 липня 2017 року було залишене без змін позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково; визнано незаконним та скасовано наказ Комунального лікувально-профілактичного закладу «Бобровицька центральна районна лікарня» №32 від 03.04.2015 року в частині звільнення ОСОБА_3 з посади сестри медичної стаціонару неврологічного відділення з 03.04.2015 року для проходження строкової військової служби; поновлено на посаді сестри медичної стаціонару неврологічного відділення Комунального лікувально-профілактичного закладу «Бобровицька центральна районна лікарня» та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 20000 грн. 00 коп. (а.с.11-16).

Як вбачається із наказу КЛПЗ «Бобровицька ЦРЛ» №71 від 19.07.2017 року, на виконання зазначеного вище рішення, наказ про звільнення ОСОБА_3 від 03.04.2015 року №32 скасовано, останнього поновлено на попередній роботі на посаді сестри медичної стаціонару неврологічного відділення з 04.04.2015 року; увільнено ОСОБА_3 , сестру медичну стаціонару неврологічного відділення з 04.04.2015 року у зв`язку з призовом на строкову військову службу зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на строк не більше одного року; виплачено ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.04.2015 року по 03.04.2016 року (а.с.18).

Після поновлення на посаді 19.07.2017 року ОСОБА_3 до роботи не приступив, але з`явився 20.11.2017 року та написав заяву про звільнення за власним бажанням з 04.10.2016 року, в зв`язку з цим був виданий наказ про його звільнення.

Наказом КЛПЗ «Бобровицька ЦРЛ» від 21.11.2017 року №108 вищезазначений наказ вважається недійсним. 22.11.2017 року наказом КЛПЗ «Бобровицька ЦРЛ» ОСОБА_3 звільнений за прогул згідно ч.4 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 82 КЗпП України, до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 75 цього Кодексу), зараховуються: час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу). Ідентичні положення викладені в ст. 9 Закону України «Про відпустки».
В роз`ясненнях Міністерства соціальної політики України, викладених в листі №1500/13/84-16 від 28.10.2016 року, вказано, що у разі поновлення працівника судом на роботі він має право використати щорічну основну відпустку за весь час вимушеного прогулу.
Оскільки ОСОБА_3 з часу незаконного звільнення з роботи і до часу поновлення на посаді за рішенням суду не працював на посаді сестри медичної стаціонару неврологічного відділення не з власної вини, він має право на щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу, про що не заперечували і в судовому засіданні представника відповідача.
Разом з тим, судом встановлено, що після поновлення позивача на роботі 19.07.2017 року до роботи він не приступав, що засвідчено відповідними документами, а тому цей час не вважається вимушеним прогулом та до періоду для розрахунку щорічної відпустки не зараховується.
Таким чином, ОСОБА_3 має право на отримання щорічної відпустки за час вимушеного прогулу, тобто до 19.07.2017 року. Позивач, обґрунтовуючи вимоги, вважає, що стягненню підлягає компенсація за невикористану відпустку з 05.10.2016 року по 20.11.2017 року. Враховуючи вимоги ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме з 05.10.2016 року по 19.07.2017 року, враховуючи при цьому, що середньогодинна заробітна плата позивача становить 9,99 грн.
Також відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України №319 від 25.05.2006 року «Про затвердження норм робочого часу для працівників закладів та установ охорони здоров`я», тижнева норма тривалості робочого часу для посади, яку займав позивач становить 38,5 годин.
Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Враховуючи вищевикладене, за період з 05.10.2016 року по 19.07.2017 року (8,5 місяців) позивач мав право на 17 календарних днів щорічної відпустки ( 24 /12 х 8,5 ), що дорівнює 2,4 тижням (17 / 7). А тому, компенсація, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 за невикористані дні відпустки складає 923,07 грн. (2,4 тижні х 38,5 год. х 9,99 грн. ). З даної суми не вирахувані обов`язкові податки та збори.

Окрім цього, в судовому засіданні було встановлено, що фактично наказ про звільнення ОСОБА_3 за прогул було винесено 22.11.2017 року. Жодного розрахунку при звільненні з роботи з позивачем проведено не було всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В судовому засіданні достовірно встановлено, про що не заперечували представники відповідача, що відповідач при звільненні ОСОБА_3 22.11.2017 року не провів з ним жодного розрахунку, в тому числі не виплатив, не надіслав поштовим переказом коштів як компенсацію за невикористану відпустку.
Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, за період з 22.11.2017 року по 19.02.2018 року з відповідача також підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5000 гривень 00 коп. (13 тижнів х 38,5 год.. х 9,99 грн.).

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача пропорційно до частини задоволених позовних вимог підлягає стягненню874 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76- 81,89, 95, 141, 258,259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 82, 83, 116, 117, 233 КЗпП України, Законом України «Про відпустки»,

В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Комунального лікувально-профілактичного закладу «Бобровицька центральна районна лікарня» (17400, вул. Олега Бичка, 1, м.Бобровиця, Чернігівська область, ) про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального лікувально-профілактичного закладу «Бобровицька центральна районна лікарня» (17400, вул. Олега Бичка, 1, м.Бобровиця, Чернігівська область код ЄДРПОУ 02006171) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 923 ( дев`ятсот двадцять три) гривні 07 копійок.

Стягнути з Комунального лікувально-профілактичного закладу «Бобровицька центральна районна лікарня» (17400, вул. Олега Бичка, 1, м.Бобровиця, Чернігівська область ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5000 ( п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з Комунального лікувально-профілактичного закладу «Бобровицька центральна районна лікарня» (17400, вул. Олега Бичка, 1, м.Бобровиця, Чернігівська область ) на користь держави судовий збір у сумі 874 (вісімсот сімдесят чотири ) гривень 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М.Демченко