Постанова

Іменем України

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 686/5544/16-ц

провадження № 61-1271св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Давидковецька сільська рада Хмельницького району Хмельницької області,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Хмельницький районний центр зайнятості,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2016 року у складі судді Демінської А. А. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 22 червня 2016 року у складі колегії суддів Ярмолюка О. І., Власенка О. В., Юзюка О. М.,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2016 року Давидковецька сільська рада Хмельницького району Хмельницької області (далі - Рада) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника сільського голови з питань діяльності виконавчого органу Ради та зобов'язано позивача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На виконання вказаного судового рішення 19 вересня 2014 року Рада сплатила ОСОБА_1 44 308 грн 76 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 18 травня 2013 року по 30 квітня 2014 року.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2014 року стягнуто з Ради на користь Хмельницького районного центру зайнятості (далі - Центр зайнятості) 31 119 грн 48 коп. допомоги по безробіттю, яку ОСОБА_1 одержав за час перебування ним на обліку як безробітний у період з 16 червня 2013 року по 21 квітня 2014 року.

У подальшому управління Державної казначейської служби в Хмельницькому районі Хмельницької області списало ці кошти з рахунку Ради. ОСОБА_1 не повідомив адміністративний суд про одержання ним допомоги по безробіттю, внаслідок чого суд не зарахував ці кошти до середнього заробітку за час вимушеного прогулу. До того ж, Центр зайнятості виплачував відповідачеві соціальну допомогу після ухвалення судом рішення про поновлення його на посаді. При звільненні ОСОБА_1 у травні 2013 року йому була нарахована та виплачена вихідна допомога в сумі 3 812 грн 62 коп., яка також не була вирахувана судом із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Через свою недобросовісність ОСОБА_1 безпідставно набув грошові кошти в сумі

34 932 грн 10 коп.

За таких обставин Давидковецька сільська рада Хмельницького району Хмельницької області на підставі положень статті 1212 ЦК України просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 34 932 грн 10 коп.

Суд залучив Центр зайнятості до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

12 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області до

ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Хмельницький районний центр зайнятості, про стягнення безпідставно набутих коштіввідмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_2 правомірно набув кошти та відсутні підстави для їх повернення.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 22 червня 2016 року апеляційну скаргу Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області відхилено.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

12 травня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

19 липня 2016 року головою Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області - Ланкевич О. І. подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 22 червня 2016 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Висновки суду апеляційної інстанції не відповідають правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 26 квітня 2013 року справа № 6-9819св13.

24 та 26 листопада 2016 року ОСОБА_1 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ направлені заперечення, в яких просить касаційну скаргу Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області відхилити, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 січня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що ОСОБА_1 працював на посаді заступника сільського голови з питань діяльності виконавчого органу Ради.

Розпорядженням сільського голови від 18 травня 2013 року № 97-р ОСОБА_1 звільнено з посади відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України за скороченням штатів і чисельності працівників.

22 травня 2013 року Рада виплатила ОСОБА_1 3 812 грн 62 коп. вихідної допомоги при звільненні (нараховано - 4 837 грн 42 коп., утримано податку на прибуток та інших обов'язкових платежів - 1 024 грн 80 коп.).

За період з 20 червня 2013 року по 08 квітня 2014 року Центр зайнятості сплатив ОСОБА_1 як безробітному відповідну допомогу в сумі

31 119 грн 48 коп.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року поновлено ОСОБА_1 на посаді з 18 травня 2013 року, зобов'язано Раду нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У порядку примусового виконання цієї постанови 19 вересня 2014 року Рада перерахувала ОСОБА_1 45 762 грн 90 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В подальшому Рада доплатила відповідачеві ще

5 591 грн 01 коп., після чого державний виконавець постановою від

28 листопада 2014 року закінчив виконавче провадження № 44343039.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 липня 2014 року стягнуто з Ради на користь Центру зайнятості 31 119 грн 48 коп. наданої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю.

30 жовтня 2014 року та 03 листопада 2014 року управління Державної казначейської служби України у Хмельницькому районі Хмельницької області примусово списало ці кошти з рахунку Ради.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (частина перша статті 11 ЦК України).

В силу статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

У відповідності до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Давидковецька сільська рада Хмельницького району Хмельницької області звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 34 932 грн

10 коп., посилалася на те, що відповідач вказану суму отримав безпідставно через свою недобросовісність.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів встановили, що ОСОБА_1 одержав грошові кошти у виді середнього заробітку за час вимушеного прогулу (31 119 грн 48 коп.) на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, не скасоване та виконувалося в примусовому порядку. А тому висновок судів попередніх інстанцій про те, що ці кошти не є безпідставно набутими ним та не підлягають поверненню Раді в порядку глави 83 ЦК України, є обґрунтованим.

Крім того, виплата ОСОБА_1 вихідної допомоги здійснена Радою відповідно до норм чинного законодавства та добровільно, при цьому відсутня рахункова помилка та недобросовісність відповідача.

Не зважаючи на те, що після поновлення ОСОБА_1 на роботі підстава для виплати вихідної допомоги відпала, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що в силу статті 1215 ЦК України ці кошти не підлягають поверненню Раді.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 22 січня 2014 року справа № 6-151цс13.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило