АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 7 липня 2016 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» про заміну сторони у виконавчому провадженні при виконанні рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2011 року по цивільній справі за позовом Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Справа №2-314/11
Апеляційне провадження: №22-ц/796/1093/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2011 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» борг за кредитним договором на загальну суму 267 138грн. 29коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 1700 грн. та по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 120 грн., а всього 268 958грн. 29коп.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 7 листопада 2014 року замінено сторону у виконавчому провадженні по виконанню рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2011 року № 2-314/11 з Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М».

У червні 2016 року ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні на його правонаступника ТОВ «Саулес Фабрика Україна», посилаючись на те, що 30 вересня 2015 року уклало з ТОВ «Саулес Фабрика Україна» договір про відступлення права вимоги (цесії) №067, за умовами якого право вимоги за кредитним договором № 11/24-КДФ/840-5А від 8 липня 2008р., укладеного між АБ «Банк регіонального розвитку» та ОСОБА_1, перейшло до ТОВ «Саулес Фабрика Україна».

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 7 липня 2016 року заяву задоволено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви.

Представник боржника посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки заміна сторони виконавчого провадження можлива за наявності відкритого виконавчого провадження, а з матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист було повернуто стягувачу 12 грудня 2013р. та заявником не надано доказів

- 2 -

наявності виконавчого провадження за період з 12 грудня 2013р. по 7 липня 2016р.

Також представник боржника вважає, що судом не було належним чином встановлено факт переходу прав вимоги за кредитним договором від 8 липня 2008р., укладеним з ОСОБА_1, до ТОВ «Саулес Фабрика Україна», оскільки заявником були надані незавірені копії документів, оригінали яких судом не перевірялися.

Крім того, представник боржника зазначає про порушення судом норм процесуального права, так як боржник не був належним чином повідомленим про день та час розгляду заяви.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника боржника, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника ТОВ «Саулес Фабрика Україна», який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 8 липня 2008р. між АБ «Банк регіонального розвитку» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 11/24-КДФ/840-5А, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 18 386 доларів США та зобов'язався сплачувати проценти у розмірі 17% за користування кредитом.

У зв'язку із невиконанням своїх зобов'язань ОСОБА_1, виникла заборгованість, яка була стягнута з нього рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 червня 2011 року, на користь Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» у сумі 267 138грн. 29коп.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 7 листопада 2014 року замінено сторону у виконавчому провадженні по виконанню рішення Деснянського районного суду міста Києва від 14 лютого 2011 року № 2-314/11 з Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М».

30 вересня 2015р. між ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та ТОВ «Саулес Фабрика Україна» укладений договір про відступлення права вимога (цесії) за кредитним договором № 11/24-КДФ/840-5А від 8 липня 2008р., за яким ТОВ «Саулес Фабрика Україна» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з правомірності вимог.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального права.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України, редакція якої діяла на момент постановлення ухвали, у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому проваджені.

Доводи апеляційної скарги про те, що така заміна може відбуватися тільки у разі наявності відкритого виконавчого провадження, суперечать вищезазначеним нормам

- 3 -

матеріального права.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що судом не було належним чином встановлено факт переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним між банком та ОСОБА_1, так як заявником були надані тільки копії документів, а не їх оригінали, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України, реакція якої діяла на момент постановлення ухвали, якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Під час розгляду заяви судом першої інстанції клопотання про надання оригіналу договору про відступлення прав вимоги учасниками судового розгляду заявлено не було, не було заявлено такого клопотання і під час апеляційного розгляду, тому підстав вважати неналежними надані заявником документи у підтвердження своєї заяви суд не мав.

Твердження апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, так як ОСОБА_1 не був належним чином повідомленим про день та час розгляду заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, колегія суддів вважає правомірними, так як матеріали справи не містять відомостей про отримання боржником судового виклику-повідомлення.

Разом з цим, згідно ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані заявником докази, надані боржником документи не спростовують висновків суду першої інстанції та наданих заявником доказів, тому підстав для скасування ухвали суду та відмови у задоволенні заяви колегією суду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 7 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 січня 2018 року.

Головуючий:

Судді: