П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року

м. Рівне

Справа №170/2484/12

Провадження №22ц/787/1041/2018

Головуючий у суді першої інстанції: Старовецька Ю.В.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено в м. Березне Рівненської області

Дата і час ухвалення судового рішення (вступна і резолютивна частини):

03.04.2017 р. о 15 год. 33 хв.

Дата складення повної ухвали: 10.04.2018 р.

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шимків С.С., Боймиструк С.В.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_2 (присутній);

заінтересована особа: ОСОБА_3 (присутній);

головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Дудка Ігор Олександрович (відсутній),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 3 квітня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, заінтересована особа: ОСОБА_3; про повернення виконавчого документа стягувачу,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року в суд звернувся ОСОБА_2 зі скаргою про неправомірність та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області (далі - державний виконавець); заінтересована особа: ОСОБА_3; про повернення стягувачу виконавчого документа.

Ухвалою Березнівського районного суду від 3 квітня 2018 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця від 30.01.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу - виконавчого листа №1701/2484/12, що виданий 26.12.2013 року Березнівським районним судом Рівненської області.

На ухвалу суду державним виконавцем подано апеляційну скаргу, де покликався на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про те, що державним виконавцем при виконанні рішення суду про зобов'язання ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 у користуванні належною на праві власності земельною ділянкою вжито усіх передбачених чинним законодавством виконавчих дій. Зокрема, було здійснено виїзд на місце події, направлення запитів про вартість послуг щодо демонтажу паркану, зобов'язано КП "Березнекомунсервіс" знести паркан, подано звернення за роз'ясненням судового рішення, направлено вимоги про надання копії генерального плану міста, запропоновано сторонам надати технічну документацію щодо їхніх садиб, призначено спеціаліста для участі у виконавчому провадженні, залучено до участі у провадженні архітектора району тощо. Більше того, з метою виконання рішення було утворено виконавчу групу.

Відповідно до повідомлення КП "Березневодоканал" вартість робіт по знесенню самовільно збудованого паркана складала 23 488 гривень. З метою авансування виконавчих дій ОСОБА_2 запропоновано внести грошову суму, однак він не задовольнив вимоги державного виконавця і суму грошових коштів з цією метою не передав.

На його думку, державним виконавцем при виконанні виконавчого листа Березнівського районного суду у справі №1701/2484/12 від 26.12.2013 року вжито передбачених відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" виконавчих дій. Тому, зважаючи на викладене, 30 січня 2018 року повернуто стягувачу виконавчий лист без виконання.

З тих міркувань, що державним виконавцем вчинено всіх необхідних і вичерпних виконавчих дій при виконанні виконавчого листа, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, прийнявши нове рішення - про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та їх представників, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи державного виконавця, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності та обґрунтованості скарги про неправомірність постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки демонтаж металевого паркану із сітки по залізобетонних стовпах по АДРЕСА_1 Рівненської області (адреса зазначена державним виконавцем у постанові по залучення Комунального підприємства "Березневодоканал" до проведення виконавчих дій), не є виконанням рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 17.06.2013 року, а тому не повинно авансуватися стягувачем.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, 17 червня 2013 року Березнівським районним судом ухвалено рішення, яким зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні ним земельною ділянкою, що належить йому на праві приватної власності згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 31.08.2004 року для ведення особистого селянського господарства площею 885 кв.м і розташованої в АДРЕСА_1 для чого знести самочинно збудовану огорожу, що перекриває проїзд вказаної земельної ділянки. Рішення суду набрало законної сили і є чинним (а.с. 56-57, зв.; 58-59; 60-61, зв.).

26 грудня 2013 року Березнівським районним судом видано виконавчий лист на виконання зазначеного судового рішення (а.с. 18-18, зв.).

Державним виконавцем відкрито виконавче провадження і вчинювалися відповідні виконавчі дії.

Судом першої інстанції правильно з'ясовано, що при примусовому виконанні рішення Березнівського районного суду від 17.06.2013 року знесенню підлягав саме той паркан, що перекриває проїзд до земельної ділянки, власником якого є ОСОБА_2 на підставі відповідного державного акту серії НОМЕР_1.

Між тим, 30 січня 2018 року державним виконавцем винесено постанову, якою повернуто стягувачу виконавчий лист №1701/2484/12 від 26.12.2013 року (а.с. 9-9, зв.). Мотивами для вчинення виконавчої дії було те, що 17 січня 2018 року ним було рекомендовано ОСОБА_2 авансувати витрати на проведення виконавчих дій з наданням строку до 25 січня 2018 року. Оскільки стягувачем вказівок державного виконавця виконано не було, тому ця обставина була оцінена як підстава для повернення виконавчого документа.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як правильно звернув увагу суд, пославшись в ухвалі на рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява №40450/04), право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, п. 40. Reports of Judgments and Decisijns 1997-ІІ).

Норми пункту 4 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено підставу повернення виконавчого документа стягувачеві, якщо останній перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Боржником не спростовано, а судом не знайдено відповідних доказів про наявність інших обставин, доводів ОСОБА_2 про те, що проїзду до його земельної ділянки перешкоджає не паркан з металевої сітки по АДРЕСА_1, авансувати демонтаж якого зобов'язаний був відповідно до рекомендації державного виконавця, а бетонний паркан, з приводу знесення якого не було вчинено жодних виконавчих дій.

Більше того, ОСОБА_3 пояснив суду, що із суміжною земельною ділянкою ОСОБА_2 межує саме бетонний паркан, тоді як паркана по АДРЕСА_1 він не будував.

Тому повно і правильно з'ясувавши обставини справи та застосувавши норми закону, які підлягали до застосування, суд першої інстанції скаргу ОСОБА_2 задовольнив, визнавши неправомірною та скасувавши постанову державного виконавця про повернення стягувану виконавчого листа №1701/2484/12, що виданий Березнівським районним судом 26 грудня 2013 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про повне і чітке виконання державним виконавцем рішення суду, то вони не заслуговують на увагу і спростовуються правильністю висновків суду.

Решта аргументів автора скарги про необхідність авансування стягувачем витрат на демонтаж паркану, про що боржника не було зобов'язано судовим рішенням, є помилковими та суперечать обставинам справи.

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при її постановленні.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області залишити без задоволення, а ухвалу Березнівського районного суду Рівненської області від 3 квітня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 21.08.2018 р. о 13 год. 50 хв.

Головуючий:

Судді: