Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа №682/1781/16-ц

провадження № 61-3450зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П., (суддя-доповідач),

розглянувши без повідомлення та виклику учасників справи заяву приватного акціонерного товариства «Славутський пивоварний завод» про перегляд Верховним Судом рішення апеляційного суду Хмельницької області від 17 березня 2017 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Славутський пивоварний завод» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 29 серпня 2008 року його було прийнято на роботу в пивоварний цех учнем апаратника процесу бродіння та доброджування пива 3-го розряду приватного акціонерного товариства «Славутський пивоварний завод» (далі - ПрАТ «Славутський пивзавод»), а 01 грудня 2008 року - присвоєно кваліфікацію апаратника процесу бродіння та доброджування пива 4-го розряду.

Наказом заводу від 24 червня 2016 року № 62 його звільнено із займаної посади за прогул 11 червня 2016 року без поважних причин (пункт 4 частина перша стаття 40 КЗпП України).

Вважав своє звільнення незаконним, оскільки з 2 по 10 червня 2016 року перебував на лікарняному, його зміна починалася 10 червня о 20 00 год. під час лікарняного і закінчувалася 11 червня о 8 00 год.

16 червня 2016 року адміністрацією ПрАТ «Славутський пивзавод» складений акт про те, що він не надав письмових пояснень з приводу відсутності на роботі 11 червня 2016 року. Проте йому ніхто не пропонував надати такі пояснення.

Враховуючи те, що відповідач порушив його трудові права, просив із урахуванням уточнень поновити його на посаді апаратника процесу бродіння та доброджування пива ПрАТ «Славутський пивзавод», стягнути з останнього середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 24 червня 2016 року та 55 тис грн. моральної шкоди.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 17 березня 2017 року рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на посаді апаратника процесу бродіння та доброджування пива бродильно-лагерного відділення пивцеху ПрАТ «Славутський пивзавод».

Стягнуто із ПрАТ «Славутський пивзавод» на користь ОСОБА_1 42 559 грн 34 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 25 червня 2016 року по 17 березня 2017 року та 3 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Славутський пивоварний завод» відхилено, рішення апеляційного суду Хмельницької області від 17 березня 2017 року залишено без змін.

У листопаді 2017 року директор ПАТ «Славутський пивоварний завод» - ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року з підстави передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

На обґрунтування заяви ПАТ «Славутський пивоварний завод» надав копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року.

Законом України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України, викладено його у новій редакції, яка набрала чинності з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 388 ЦПК України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

У січні 2018 року заяву ПАТ «Славутський пивоварний завод» про перегляд судового рішення разом з матеріалами справи № 682/1781/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2018 року відкрито провадження та витребувано справу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 березня 2018 року цивільну справу призначено до розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПКУкраїни заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3605 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно.

Суди встановили, що ОСОБА_1 в період з 21 квітня 2016 року по 11 травня 2016 року та з 12 травня 2016 року по 31 травня 2016 року перебував у щорічній відпустці.

01 червня 2016 року позивач вийшов на роботу, про що в табелі обліку робочого часу наявна відповідна відмітка.

З довідки КЗ «Славутський центр первинної медико-санітарної допомоги», листка непрацездатності серії АГЯ № 131523 вбачається, що в період з 02 червня 2016 року по 10 червня 2016 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні.

Графік змінності на червень 2016 року містив дані щодо необхідності виходу ОСОБА_1 в II зміну 10 червня 2016 року з 20.00 год та до 08.00 год - 11 червня 2016 року.

У зв'язку з перебуванням позивача в період з 02 червня 2016 року по 10 червня 2016 року на лікарняному графік змінності було скорочено головним пивоваром, а попередній графік змінності фактично втратив свою значимість. В II зміну 10 червня 2016 року замість ОСОБА_1 виходив інший працівник - ОСОБА_3, який змінився о 08.00 год 11 червня 2016 року.

Суд апеляційної інстанції, з яким погодився суд касаційної інстанції, дійшли правильного висновку про те, що відсутні підстави стверджувати, що 11 червня 2016 року мав місце прогул - відсутність ОСОБА_1 на роботі без поважних причин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, вірно застосувавши положення статей 235, 237-1 КЗпП України, врахувавши роз'яснення пункта 24 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що звільнення позивача за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку з його відсутністю на робочому місці 11 червня 2016 року є незаконним, оскільки відповідно до графіка змінності на червень 2016 року зміна ОСОБА_1 розпочиналася з 20:00 год. 10 червня 2016 року і повинна була тривати до 08:00 год 11 червня 2016 року. Тобто заступити на зміну він повинен був у останній день перебування на лікарняному. Вийти на роботу 11 червня він міг лише посеред зміни.

Разом з тим у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року судом касаційної інстанції зазначено, що позивач пояснив, що у зв'язку з тим, що ним попередньо подавалися заяви про відпустку з 15 грудня 2014 року, він пішов у відпустку. Вважав причину його відсутності поважною, враховуючи те, що його дружина є вагітною третьою дитиною на останньому тижні вагітності, тому звільнення позивача відбулося із дотриманням вимог КЗпП України, враховуючи що позивач самовільно, без погодження з відповідачем не вийшов на роботу з 15 грудня 2014 року, тобто вчинив прогул. Отже вказаний висновок не можеслугувати прикладом неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, з огляду на те, що у ній встановлено інші фактичні обставини.

Таким чином, у справі, яка переглядається, та у справі, на рішення якого посилається заявник в обґрунтування своєї заяви про перегляд судового рішення, наявні різні фактичні обставини, встановлені судами при розгляді справа, що не свідчить про неоднакове застосування судом норм матеріального права.

За таких обставин підстави для задоволення заяви ПАТ «Славутський пивоварний завод» і скасування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року відсутні.

Керуючись підпунктом 1 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року, пунктом 1 частини першої статті 355 та статтями 355, 3603, 3605 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент подання заяви), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви приватного акціонерного товариства «Славутський пивоварний завод» про перегляд Верховним Судом рішення апеляційного суду Хмельницької області від 17 березня 2017 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року відмовити.

Постанова є остаточно і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 3 статті 423 ЦПК України.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді : Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В. І. Крат

В. П.Курило