621/1495/18
РІШЕННЯ
іменем України

31 липня 2018 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - Бібіка О.В.
за участю секретаря - Горобець Н.М.
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Зміїв в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку в порядку спадкування за законом,
21.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області з вимогами: визнати за ним в порядку спадкування за правом представлення після смерті ОСОБА_2, який помер 29.04.2014, право власності на 1/2 частину житлового будинку № 13 по 2-му провулку Лисенка в с. Таранівка Зміївського району Харківської області, загальною площею ОСОБА_3. А 87,10 кв.м, корисною площею 85,0 кв.м, житловою площею 59,4 кв.м, допоміжні приміщення 25,60 кв.м Також, до складу спадщини входить літня кухня - сарай - гараж, ОСОБА_3. Б; літня кухня літ. В; сарай літ. Г; убиральня літ. Д; літній душ літ. Е; огорожа № 1, 2 колодязь № 3.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.04.2014 в місті Григоріополь, Республіки Молдова, помер його дід ОСОБА_2. Після смерті відкрилась спадщина до складу якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Таранівка, 2-й провулок Лисенка, буд. 13.
ОСОБА_2 на день своєї смерті був зареєстрований та прожив в ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після смерті ОСОБА_2 ніхто із спадкоємців не звертався із заявами про прийняття спадщини. ОСОБА_4 (дружина діда) спадщину не приймала, оскільки, з травня 2012 року по день смерті ОСОБА_2 проживала в Московській області, Російської Федерації. В Україні спадкова справа не заводилася.
Заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_2 не складав.
Батько, а син ОСОБА_2, ОСОБА_5 помер 24.08.2010.
1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Таранівка, 2-й провулок Лисенка, буд. 13 належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого виконкомом Таранівської сільської ради народних депутатів 05.08.1970 року р-р № 129.
Оригінал вказаного договору дарування не зберігся у зв'язку з чим 22.03.2018 приватним нотаріусом Зміївського нотаріального округу ОСОБА_3 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій.
Він є єдиним спадкоємцем за правом представлення.
На даний час він не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті свого діда, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на належне йому на день відкриття спадщини майно.
На спадкове майно діда може претендувати лише територіальна громада Таранівської сільської ради, оскільки співвласниця будинку, ОСОБА_6 також померла 18 березня 2018 року та залишила заповіт на його ім'я. Спадкова справа після її смерті відкрита приватним нотаріусом Зміївського нотаріального округу ОСОБА_3.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, представник позивача ОСОБА_7 подала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, без фіксування судового процесу технічними засобами фіксування, на задоволенні позовної заяви наполягала.
Представник відповідача територіальної громади Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області у судове засідання не з'явився, сільський голова ОСОБА_8 направив на адресу суду лист про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги рада визнає у повному обсязі.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Як вбачається з копії свідоцтва про смерть DC-IV №1622001 29.04.2014 року в м. Григоріополь Республіки Молдова помер ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а. с. 10).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина до складу якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Таранівка, 2-й провулок Лисенка, буд. 13, що підтверджується даними технічного паспорту на будинок, довідкою директора КП "Зміївське БТІ" ОСОБА_9 від 25.05.2018, №1406, копією договору дарування посвідченого виконкомом Таранівської сільської ради народних депутатів 05.08.1970 року р-р № 129. (а. с. 16-21, 22, 23).
Позивач є онуком померлого ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії І-ВЛ № 043132 від 12.03.1997, де батьком зазначено "Кочкіна Сергія Борисовича" (а. с. 13) копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії I-ЕТ №330961від 06.09.1972, де батьком зазначено "Кочкіна Бориса Петровича" (а. с. 14).
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, помер 24.08.2010 в м. Григоріополь Республіки Молдова, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії DC-IV №0780393. (а. с. 11).
На момент смерті ОСОБА_5 шлюб з ОСОБА_10 було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва серії I-ВЛ №012972. (а. с. 15).
Після смерті ОСОБА_2 ніхто із спадкоємців не звертався із заявами про прийняття спадщини. (а.с. 21).
Згідно довідки Таранівської сільської ради №387/02-19 від 10.04.2018, станом на 29.04.2014 за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Таранівка, 2-й провулок Лисенка, буд.13 була зареєстрована ОСОБА_6, станом на 24.08.2010 були зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_11 (померла 06.04.2012). (а. с. 27).
ОСОБА_6 померла 18.03.2018, із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1, на ім'я якого вона 02.07.2014 склала заповіт. (а. с. 27, 28).
Позивач є єдиним спадкоємцем за правом представлення після смерті ОСОБА_2
Оскільки спадщина, що залишилася після смерті ОСОБА_2 знаходиться на території України, позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до приватного нотаріуса Зміївського РНО Харківської області ОСОБА_3 Однак, на підставі ст. 49 Закону України «Про нотаріат» отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, що підтверджується постановою від 22.03.2018 (а. с. 12).
Згідно із ч. 2 ст. 45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, укладеної 22 січня 1993 року, підписаної 12 державами-учасницями, в тому числі Молдовою та Україною, ратифікованої Україною 10 листопада 1994 року, право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом.
Частина 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачає, що виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ст. 71 розділу Х Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.
У відповідності до законодавства України спадкування здійснюється на підставі наступних норм права.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.
Таким чином позивач є спадкоємцем після смерті діда ОСОБА_2 за правом представлення.
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Таким чином відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Загальний термін на прийняття спадщини встановлено до вимог ст. 1270 ЦК України у 6 місяців і розпочинається з дня відкриття спадщини. Після закінчення цього терміну у спадкоємця виникає право на отримання свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно згідно ст. 1298 Цивільного кодексу України видається після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які своєчасно прийняли спадщину (подача заяви про прийняття спадщини чи спільне сумісне проживання на момент смерті спадкодавця), жодними строками не обмежується, і звертатися за одержанням свідоцтва про право на спадщину можна будь-коли після закінчення шестимісячного строку.
Для оформлення спадщини в нотаріальній конторі нотаріусу необхідно надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. У позивача такий оригінал документу відсутній, оскільки був втрачений.
Як роз'яснив Пленум ВСУ у пункті 23 своєї постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).
Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення у особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу.
У постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.
Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час позивач виконав всі можливі дії для державної реєстрації права власності на частину будинку, але нотаріусом було відмовлено з причин відсутності належним чином оформленого правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця. Суд вважає, що звернення позивача до суду є єдиним видом захисту порушеного права.
Таким чином, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_2, в даному випадку позивач не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у нього виникло у зв'язку із смертю діда, позов є законним і обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню.
Витрати по сплаті судового збору позивач взяв на свій рахунок.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 30, 76-89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за правом представлення після смерті ОСОБА_2, який помер 29.04.2014 в місті Григоріополь, Республіки Молдова, право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, які розташовані за адресою с. Таранівка Зміївського району Харківської області, 2-й провулок Лисенка, буд. 13, що в цілому складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 87,10 кв.м, літньої кухні - сараю - гаражу літ. Б; літньої кухні літ. В; сараю літ. Г; убиральні літ. Д; літнього душу літ. Е; огорожі № 1, 2 колодязю № 3.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Харківської області з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст повного рішення складено 31.07.2018 року.

Суддя О.В. Бібік