АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3885/18 Справа № 204/3667/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Лаченкова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті"

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті"до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків по кредитному договору, -

ВСТАНОВИЛА:

В травня 2016 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті"до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків по кредитному договору.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року в задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків по кредитному договору - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" просить рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року у справі № 204/3667/16-ц скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті"до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року просить залишити рішення суду першої інстанції по даній справі без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 липня 2012 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір № 50005283, відповідно якого відповідач отримав у кредит грошові кошти в сумі 411316,29 грн., що на дату укладення договору становило 50874,00 доларів США, строком на 60 місяців, зі зміною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Touareg NF, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 2967 куб.см., рік випуску 2012.

Згідно п. 1.6 Умов кредитування, виконання зобов'язань відповідачем за договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між ними договору застави транспортного засобу № 50005283 від 03.08.2012 року, за яким з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором відповідачем було передано у заставу позивачу автомобіль марки VW, модель Touareg NF, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 2967 куб.см., рік випуску 2012, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, заставною вартістю 411316,29 грн. (т.1 а.с.48-53). Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 856.

Пізніше, між сторонами по справі були укладені додаткові угоди до Кредитного договору № 50005283 від 23.07.2012 року, якими були змінені графік погашення кредиту (збільшивши період погашення кредиту до 84 місяців) та змінена адреса реєстрації позичальника.

10 липня 2014 року між сторонами по справі був укладений договір про внесення змін/Додаткова угода № 1 до кредитного договору № 50005283 від 23.07.2012 року, відповідно якого відповідач отримав у кредит грошові кошти в сумі 151962,60 грн., що на дату укладення договору еквівалентно 12921,99 доларів США, цільовим призначенням якого є оплата страхових платежів згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту від 09.07.2014 року з АТ СК «АХА Страхування».

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Однак, відповідач, починаючи з листопада 2015 року, перестав виконувати свої зобов'язання належним чином, не сплачував проценти за користування кредитом та не здійснював повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до умов договорів.

Відповідно до п. 3.3 договору передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути Компанії в повному обсязі суму кредиту та додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення.

21.12.2015 року позивачем направлено на адресу відповідача цінним листом з описом вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50005283 з вимогою повернути суму Кредиту, проте до позивача повернувся конверт із закінченням терміну зберігання, що підтверджується повідомленням про повернення поштового відправлення.

Таким чином, Вимога позивачем була відправлена 21.12.2015 року, а останнім днем повернення кредиту та заборгованості за кредитним договором було 20.01.2016 року.

Оскільки у встановлені строки відповідач не повернув кредит та не сплатив заборгованість позивач скористався своїм правом відповідно до умов договору і чинного законодавства почати процедуру звернення стягнення на предмет застави у примусовому порядку.

Таким чином, 27 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис № 76 щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" за договором у розмірі 745404,44 грн.

На підставі виконавчого напису Житомирським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було відкрито виконавче провадження № 50123234, щодо примусового звернення стягнення на предмет застави.

Реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса є одним із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (п. 5 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

12 жовтня 2016 року на рахунок позивача відповідачем було перераховано 745404,44 грн., що підтверджується відповідною квитанцією ПАТ КБ «Приват Банк» № 0.0.632213837.1 від 12.10.2016 рокуа.с.200 т.1).

У зв'язку зі сплатою добровільно відповідачем суми у розмірі 745404,44 грн., старшим державним виконавцем Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області було винесено постанову від 13 жовтня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 50123234.

Таким чином, кошти були отримані позивачем внаслідок сплати відповідачем, а не за рахунок звернення стягнення на предмет застави.

Однак, враховуючи те, що з моменту направлення вимоги відповідачу та моменту звернення стягнення на предмет застави минуло десять місяців, та те, що відповідно до умов договору сума кредиту, яка підлягає поверненню, розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу за безготівковими операціями банку, зазначеного у договорі, позивач вважає, що у відповідача існує заборгованість з повернення суми кредиту, яка станом на листопад 2016 року становить - 5461,22 доларів США, що, за курсом ПАТ «Креді Агріколь Банк» на дату підготовки позовної заяви - 25,99 грн., складає суму 141937,11 грн.

Крім того, сума кредиту відповідно до кредитного договору № 50005283 від 23.07.2012 року, яка підлягає поверненню, становить 141937,11 грн., кількість днів прострочення сплати суми кредиту (строк користування кредиту) становить 18 днів (з 01.11.2016 року по 18.11.2016 року), розмір процентів за користування кредитним коштами розраховується наступним чином та становить: 141937,11 * 9,90 % * 18/360 = 702,59 грн.

Таким чином, загальна сума основного боргу зі сплати кредиту становить 142639,70 грн. (141937,11 грн. +702,59 грн.).

Позивач зазначає про те, що використавши всі можливі засоби щодо повернення заборгованості та був змушений звернутися до спеціалізованих організацій - ТОВ «Тріплі Сі» та ТОВ «Юридична фірма «Вернер» для супроводження виконавчого провадження, пошуку транспортного засобу та для підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості відповідно до кредитного договору та представництва інтересів позивача у суді, в зв'язку з чим позивачем понесені витрати щодо залучення ТОВ «Тріплі Сі» в розмірі 58840,87 грн.

Отже, загальний розмір збитків, завданих позивачу в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, становить 201480,57 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов'язання, сплати інших сум.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що до реалізації предмета застави відповідачем повністю була виконана вимога про дострокове погашення всієї суми кредиту, процентів та штрафних санкцій, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в розмірі 201480,57 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті"- залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича