АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/4920/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року Апеляційного суду м. Києва в складі:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: представника заявника ОСОБА_1 (ОСОБА_2.) розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року, постановлену під головуванням судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіної Н.Є.

у цивільній справі № 755/1364617 за заявою ОСОБА_2 за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_3, Дніпровського районного управління юстиції м. Києва про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою за участю заінтересованих осіб ОСОБА_3, Дніпровського районного управління юстиції м. Києва про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду представником ОСОБА_2 - адвокатом ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де ставилось питання про її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. З посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до п. 8 ч.1 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці ( відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним, справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року.

Представник заявника підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Заінтересовані особи у судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили. Колегія суддів вважає за можливе заслухати справу у їх відсутність в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом при розгляді справи було встановлено, що заявник звернувся до суду із заявою за участю заінтересованих осіб ОСОБА_3, Дніпровського районного управління юстиції м. Києва про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з посиланням на те, що з жовтня 1994 року він та ОСОБА_3 почали вести спільне господарство та проживати однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Протягом 1994 - 1999 років вони проживали у квартирі родичів, реєструвати шлюбні відносини не поспішали. Наприкінці 1999 року за спільні кошти було придбано чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яку оформили на ОСОБА_3 та почали в ній проживати. У грудні 2001 року у них народилась дочка ОСОБА_4 після народження якої відносини між ними стали погіршуватися та у листопаді 2012 року заявник вимушено перестав проживати з ОСОБА_3

Заявник вказував, що встановлення юридичного факту проживання заявника однією сім'єю з цивільною дружиною ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу протягом 1994-2012 років має значення для поділу майна, набутого за час спільного проживання. А тому в силу положень ст. 74 СК України просив встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без шлюбу з 15 жовтня 1994 року по 01 листопада 2012 року.

Суд першої інстанції, залишаючи заяву без розгляду виходив з положень ч. 4 ст. 315 ЦПК України, зазначаючи, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду. Зазначені заявником обставини давали суду обґрунтовані підстави вважати, що вимога заявника зводиться не тільки до встановлення факту, але і щодо права власності на майно набутого під час спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу та його подальшого поділу.

Доводами апеляційної скарги є посилання скаржника на те, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам процесуального права та порушує їх. Оскільки, залишаючи без розгляду заяву про встановлення факту проживання чоловіка і жінки без шлюбу місцевий суд виходив з можливого лише у майбутньому часі виникнення спору щодо поділу між заявником та зацікавленою особою ОСОБА_3 чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2, яка придбана за спільні сумісні кошти цивільного подружжя. Тобто суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про наявність спору про право за відсутності будь-яких заперечень зацікавленої особи.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування постановленого судового рішення, так як не ґрунтуються на нормах діючого процесуального права та матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 &q?му;Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення&q?ра; судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до тексту поданої заяви про встановлення факту заявник зазначає « встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу протягом 1994 -2012 років має значення для поділу майна, набутого за час спільного проживання. Інше власне житло у заявника відсутнє, що і примусило його звернутися з цією заявою задля подальшого поділу майна, набутого заявником та його цивільною дружиною ОСОБА_3 за час спільного проживання протягом 1994 -2012 років» - ( а.с. 2)

Відтак, оскільки заявник сам в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначає що така заява подана до суду в порядку окремого провадження задля подальшого поділу майна набутого між ним та ОСОБА_3 під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. То суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про наявність спору про право, а відтак з урахуванням положень ст. 315 ЦПК України та ухвали суду першої інстанції за якою було відкрито провадження в даній справі прийшов до висновку про залишення заяви без розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 375, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ, п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України в редакції Закону № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року, п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: