Справа № 226/3659/15-ц

Справа 226/3559/15-ц
Провадження № 2/226/383/2018
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2018 року м.Мирноград
Димитровський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Петуніна І.В.
за участю секретаря Альберті О.В.
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу у спрощеному позовному провадженні за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Пояснила, що 27.01.2011 року між банком та відповідачем було укладено договір про надання кредиту. Підписавши Анкету-заяву відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування платіжних карток та зобовязався їх виконувати. З виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами і йому були відомі і зрозумілі умови договору. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка за кредитом в розмірі 3 % в місяць або 36 % на рік, далі процентна ставка була змінена, що узгоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 15.08.2014 року та 15.03.2015 року та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило. Щодо нарахування відсотків всупереч Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», то банк не мав доступу до інформації про місце перебування, проживання відповідача станом на 14 квітня 2014 року, а тому не мав підтверджуючих документів для прийняття рішення про зупинення нарахувань. Щодо строку позовної давності, то вважає його не порушеним, оскільки позовна заява подана до суду 19.11.2015 року, а строк дії картки закінчується в останній день місяця дії картки. Просила стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу заявлену у позові.
Відповідач в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилась, просила застосувати до позовних вимог загальну позовну давність 3 роки, оскільки останній раз вона сплачувала за договором 1000 грн. 06.08.2011 року. Оплата боргу за кредитом, яка вбачається з розрахунку заборгованості нею не здійснювалась, а здійснювалась банком шляхом списання без її згоди коштів з її карткових рахунків. Таким чином, вважає, сплив строк позовної давності для предявлення позову до суду. Крім того, просила застосувати спеціальний строк позовної давності передбачений ст.258 ЦК України до вимог про стягнення пені, комісії та штрафів. Доводи позивача, які опираються на ОСОБА_5 та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою є недоведеними оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. 01.09.2014 року та 01.04.2015 року відповідачем в односторонньому порядку було підвищено процентну ставку до 34,80 % та 43,20 % річних відповідно. Вважає, що підвищення процентної ставки відбулося в порушення ст.1056-1 ЦК України, якою заборонено банкам змінювати умови кредитного договору в односторонньому порядку, оскільки ніякого повідомлення від банка про підвищення відсоткової ставки вона не отримувала, а отже таке рішення є незаконним, а вимоги позивача про стягнення підвищених відсотків є неправомірними та безпідставними. Крім того, заперечувала проти стягнення з неї сум штрафів, посилаючись на положення ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно з якими на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості з 14 квітня 2014 року. Просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а судові витрати розподілити пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Представник відповідача ОСОБА_3 підтримав доводи відповідача, проти задоволення позову заперечував.
Судом встановлено, що 27 січня 2011 року між сторонами по справі був укладений Договір про приєднання до ОСОБА_5 та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що підтверджується анкетою-заявою позивача від 21.01.2008р., підписаною як позивачем так і відповідачем та наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7, 8).
При цьому кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення). Порядок погашення заборгованості визначено щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості, а з 01.04.2014 року в розмірі 5 % від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості (а.с. 8 ).
Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором.
Невиконання грошового зобовязання за відсутністю коштів у боржника в силу ст.625 ЦК України не звільняє його від відповідальності.
Неповерненням отриманого кредиту з відсотками в обумовлений строк відповідач порушив в односторонньому порядку зобовязання, що випливають з умов кредитного договору, що є недопустимим.
Відповідно до ст.ст.549, 612, 625, 1054 ЦК України, відповідач на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням процентів, розмір яких встановлено договором та суму штрафів.
Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою.
Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.
При порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором, клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (а.с. 7).
Між тим, Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», введений мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями.
Так, відповідно до ч.1 ст.2 даного Закону, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Оскільки, відповідно до розрахунку позивача, станом на 30.09.2015 року у відповідача виникла прострочена заборгованість, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 870,23 грн. необхідно відмовити.
Щодо правильності нарахування та стягнення процентів суд приходить до наступного.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що з 01.09.2014 року процентна ставка збільшена до 34,8%, а з 01.04.2015 року до 43,2 %.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно п. 1.1.3.2.3 ОСОБА_5 має право здійснювати зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. При цьому ОСОБА_5, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менш, як за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема, у виписці по Картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів ОСОБА_5 не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, вважається, що Клієнт прийняв нові умови (а.с. 9-32).
Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. ОСОБА_5 договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі - Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.
У разі підвищення банком процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не був зазначеним способом повідомлений про зміни процентної ставки за користування кредитом, а тому доводи відповідача щодо незаконності підвищення процентної ставки з 30 % на 34,8% та на 43,2 % заслуговують на увагу.
Відповідачем зроблена заява про застосування до позовних вимог строку позовної давності.
З матеріалів справи вбачається, що позовна заява надійшла до Димитрівського міського суду Донецької області та зареєстрована 26.11.2015 року.
Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).
Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1 та 5 ст.261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Згідно зі ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Оскільки відповідач здійснював платежі на погашення боргу, останній з яких 28.11.2014 року на суму 1000 грн. то суд вважає, що строк позовної давності не порушений.
В той же час, суд вважає неправомірними дії позивача в частині прийняття одностороннього рішення з підвищення відсоткової ставки, а тому вимога про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом підлягає частковому задоволенню в сумі 1033,62 грн. (за період з 27.01.2011 року по 31.08.2014 року тобто дату підняття відсоткової ставки).
Таким чином, суд вважає, що розрахунок заборгованості за процентами повинен здійснюватися без підвищення процентної ставки, із розрахунку 30% ставки, наступним чином: 7850,35 гривень Х 30% : 360 днів Х 395 днів = 2584,07 гривень, а тому позовні вимоги в частині стягнення процентів підлягають частковому задоволенню в розмірі 3617,69 гривень (1033,62+2584,07 за період з 01.09.2014 року по 30.09.2015 року).
Що стосується включення в договір банківського кредиту комісії за послуги та законності її стягнення з відповідача на користь позивач, то суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, з положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України вбачається, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
З наведеного вбачається, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, але встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним.
Таким чином, суд вважає, що позивачу необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії в сумі 1100 гривень.
Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 7850,35 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 3617,69 грн.
На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відповідно до пропорційно задоволених вимог, судовий збір у сумі 761,25 грн.
На пiдставi ст.ст.207, 253, 256, 257, 259, 261, 267, 546, 549, 612, 625, 1054 ЦК України, ч.1 ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 34, 141, 200, 206, 258-259, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у сумі 761(сімсот шістдесят один),25 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10.08.2018 року.
Суддя І.В.Петунін