Номер провадження: 22-ц/785/587/18
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідачі - ОСОБА_5, 2) публічне акціонерне товариство «Райффазен Банк Аваль»,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - Сімонова Ольга Юріївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль», подану представником Єгоровим Дмитром Сергійовичем, на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням суді Нікітіної С.Й. о 14 годині 10 хвилині 17 жовтня 2011 року в м. Одеса, у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімонова Ольга Юріївна, про визнання майна таким, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнання договору недійсним,

встановив:

У вересні 2011 р. ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати квартиру № АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 (ОСОБА_9) та ОСОБА_5; 2) визнати недійсним договір іпотеки від 04.04.2007 р., укладений між ОСОБА_5 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1077, відповідно до якого в іпотеку передано квартиру № АДРЕСА_1; 3) скасувати заборону відчуження нерухомого майна у вигляді квартири, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 і належить на праві приватної власності ОСОБА_5, накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю,, реєстровий № 1077; 4) вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження квартири, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 і належить на праві приватної власності ОСОБА_5, накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., реєстраційний № 4755095, контрольна сума Г14Е45454; 5) вилучити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку, внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., реєстраційний № 4755007, контрольна сума ЕВ4ДА7В42Е.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що вона та ОСОБА_5 починаючи з січня 2007 року проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, мали один сімейний бюджет, але не зверталися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу.

Шлюб між сторонами офіційно був зареєстрований - 26.07.2008 року.

Факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2011 р..

В період перебування у незареєстрованому шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 придбали квартиру, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1. Вказана квартира є їх сумісною власністю, бо вона придбана за час сумісного проживання, а також за грошові кошти з сімейного бюджету.

04.04.2007 р. ОСОБА_5 уклав з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1077, у якості забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № 014/0027/74/72679 від 03.04.2007 р., укладеному між тими самими сторонами. Предметом іпотеки є квартира, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1.

Квартира, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1, на підставі ст. 74 СК України є їх спільною сумісною власністю, а тому договір іпотеки на підставі ст. ст. 369, 578 ЦК України, ст. 65 СК України підлягає визнанню недійсним, оскільки ОСОБА_5 не отримав її згоди на укладення договору іпотеки, тобто він розпорядився сумісно нажитим майном без її відома.

Позивач та його представник у судове засідання не з'явились. Від представника позивача надійшла заява про повну підтримку позову з проханням його задовольнити, справу розглядати без її присутності, не заперечувала за наявності підстав проти постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач - ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій виклав своє ставлення відносно позовних вимог.

Представник відповідача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у судове засідання не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив.

Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімонова О.Ю. у судове засідання не з'явилась. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки не повідомила.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2011 р. вищезазначений позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано квартиру, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 (ОСОБА_9) та ОСОБА_5.

Визнано недійсним договір іпотеки від 04.04.2007 р., укладений між ОСОБА_5 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1077, відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру № АДРЕСА_1.

Скасовано заборону відчуження нерухомого майна у вигляді квартири, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 і належить на праві приватної власності ОСОБА_5, накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., реєстровий № 1077.

Вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження квартири, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 і належить на праві приватної власності ОСОБА_5, накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., реєстровий № 1077, реєстраційний № 4755095, контрольна сума Г14Е454543.

Вилучено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку, внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., реєстраційний № 4755007, контрольна сума ЕВ4ДА7В42Е.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2011 р. ОСОБА_4 (ОСОБА_9) та ОСОБА_5, починаючи з січня 2007 р., проживали однією сім'єю, пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, мали один сімейний бюджет, але не знаходилися у зареєстрованому між собою шлюбі. Шлюб між ними офіційно зареєстрований - 26.07.2008 р..

Судом встановлено, що під час перебування у незареєстрованому шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 придбали квартиру, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1.

Не зважаючи на те, що вищевказана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, ОСОБА_5 04.04.2007 р., без обов'язкової попередньої згоди ОСОБА_4, укладено з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1077, предметом якого є вищевказана квартира.

Враховуючи зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про задоволення у повному обсязі позовних вимог ОСОБА_4 про визнання майна таким, що є спільною сумісною власністю, визнання договору недійсним (а. с. 41 - 43).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2017 р., заяву Банку від 26.05.2017 р. про перегляд вищевказаного заочного рішення, залишено без задоволення.

Банк в апеляційній скарзі просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Банк вказує, що на час укладення кредитного та іпотечного договорів Банк не знав і не міг знати про спільне проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю, знаходження квартири у їх спільній сумісній власності. ОСОБА_5 у наданих Банку документах вказував про те, що він не знаходиться у зареєстрованому шлюбі, належність квартири тільки йому, відсутність прав третіх осіб на квартиру. Шлюб зареєстровано після укладення кредитного та іпотечного договорів.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_4, Банк та приватний нотаріус сповіщені належним чином.

ОСОБА_4 відзиву на апеляційну скаргу не надала, причин неявки у судове засідання не повідомила. Від неї надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

Банк причини неявки представника у судове засідання не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімонова О.Ю. причини неявки у судове засідання не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

Судові повістки, направлені ОСОБА_5 за адресами, які містилися у матеріалах справи на час надходження справи до апеляційного суду, та за адресою, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області, наданій за вимогою апеляційного суду, повернулися з приміткою пошти - «За закінченням строку зберігання».

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені законодавством строки розгляду справи та тривалий розгляд справи судом, баланс інтересів учасників справи у її розгляді, зловживання ОСОБА_5 своїми правами щодо отримання на пошті судової повістки, освідомленість ОСОБА_4 (жінки ОСОБА_5) про розгляд справи, розміщення інформації про розгляд справи на офіційному сайті апеляційного суду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам діючого законодавства не відповідає.

Вищевказаних висновків суд дійшов при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм матеріального (ст. 11, 203, 215, 216, 369, 509, 525, 526, 546, 572, 575, 585, 589, 1046 ЦК України, ст. ст. 65, 74 СК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 27, 31, 33, 60, 61, 179 ЦПК України, які були чинними на час розгляду справи судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і дослідженими судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

03.04.2007 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено: 1) кредитний договір № 014/0027/74/72679 (далі - Кредитний договір) про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом - 247 147 доларів США, строком по - 03.04.2027 р., зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі - 13,25 % (а. с. 11 - 16). Призначення кредиту - на споживчі цілі, придбання трикімнатної квартири, загальною площею - 129,8 кв. м., житловою - 51,0 кв. м., за адресою - АДРЕСА_1 (п. 2.1).

Пунктами 8.1, 8.2 вказаного кредитного договору передбачено, що позичальник усвідомлює та гарантує, що: - умови цього Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими; - Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин; - Позичальник спроможний укласти Договір і виконати зобов'язання, передбачені цим Договором, оскільки він немає обмежень у право- та дієздатності; - Позичальник отримав згоду всіх осіб/органів, згода яких потрібна для укладення Договору та договорів забезпечення зобов'язань Позичальника. Позичальник не є жодним чином обмеженим законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням або іншим, передбаченим законодавством, способом у своєму праві укладати Договір та виконувати усі умови, визначені у Договорі.

Сторони погодили, що з укладанням цього Договору Сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом Договору.

04.04.2007 р. у забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором ОСОБА_5 уклав з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», договір іпотеки (далі - Договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1077 (а. с. 63 - 69). Предметом іпотеки за вказаним договором іпотеки є квартира під № АДРЕСА_1 (п. 1.2).

Пунктом 2.1 іпотечного договору передбачено, що Іпотекодавець гарантує, що предмет іпотеки знаходиться у його власності. Прав щодо нього у третіх осіб немає. Предмет іпотеки не знаходиться у спільній часткові власності, не є часткою, паєм.

На час ухвалення судом першої інстанції заочного рішення матеріали справи не містили вищевказаного договору іпотеки. Заочне рішення було ухвалене без дослідження вказаного договору іпотеки.

04.04.2007 р. ОСОБА_5 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу (а. с. 17 - 17 зворотня сторона) придбав квартиру під № АДРЕСА_1.

Наявним у справі рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2011 р. (а. с. 34) встановлено факт проживання ОСОБА_4 (ОСОБА_9) та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2007 р. по 26.07.2018 р.. Встановлено, що шлюб між ними офіційно зареєстрований - 26.07.2008 р..

Між сторонами склалися правовідносини жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, правовідносини з визнання іпотечного договору недійсним.

Статтею 65 СК України передбачено, що для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Щодо вимоги ОСОБА_4 про визнання квартири спільним майном чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, колегія суддів зазначає наступне.

Сам по собі встановлений рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2011 р. факт проживання ОСОБА_4 (ОСОБА_9) та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2007 р. по 26.07.2018 р., оскільки він встановлений після укладення іпотечного договору, не свідчить про те, що спірна квартира автоматично є об'єктом їх спільної сумісної власності.

Квартира придбана ОСОБА_5 04.04.2007 р. одноособово, через три місяці з початку проживання сторонами однією сім'єю. Вартість квартири становить - 337 480 грн.. За наявності спору щодо знаходження квартири у спільній сумісній власності сторін, відсутності доказів отримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказаної суми (337 480 грн.) за три місяці після початку спільного проживання, висновок суду першої інстанції про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю сторін є необґрунтованим, позовні вимоги в цій частині є недоведеними.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог, передбачених ст. ст. 546, 572, 575, 585, 589 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконана боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення.

У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Недійсний правочин не здійснює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Щодо вимоги позивачки про визнання недійсними іпотечного договору, колегія суддів зазначає наступне.

Як на правову підставу визнання іпотечного договору недійсним ОСОБА_4 послалась на положення ч. 4 ст. 369 ЦК України, відповідно до якої правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Як вказувалося вище, позовні вимоги про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю сторін є недоведеними. Вимоги про визнання іпотечного договору недійсним за ст. 369 ЦК України є похідними від визнання майна спільною сумісною власністю сторін. Тому, у задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання іпотечного договору недійсним необхідно відмовити.

Колегія суддів крім вищевказаного приймає до уваги положення іпотечного договору про те, що ОСОБА_5 на момент його укладення гарантував, що предмет іпотеки: - знаходиться у його власності; - відсутність прав третіх осіб щодо нього; - предмет іпотеки не знаходиться у спільній частковій власності, не є часткою, паєм (п. 2.1 іпотечного договору). Тобто, з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є ознаки недобросовісного виконання цивільних права та обов'язків щодо повідомлення третіх осіб про знаходження квартири у спільній сумісній власності.

Таким чином, доводи апелянта про те, що на час укладення кредитного та іпотечного договорів Банк не знав і не міг знати про спільне проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 однією сім'єю, ОСОБА_5 у наданих Банку документах вказував про те, що він не знаходиться у зареєстрованому шлюбі, належність квартири тільки йому, відсутність прав третіх осіб на квартиру, є обґрунтованими.

Доказів недобросовісного виконання цивільних прав та обов'язків з боку Банку, зокрема, щодо обізнаності знаходження спірної квартири у спільній сумісній власності не надано.

Таким чином, апеляційна скарга Банку є обґрунтованою, підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 2, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує рішення повністю, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. ст. 133, 142 ЦПК України з ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь Банку судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у сумі - 704,00 грн. (а. с. 122).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль» - задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2011 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль», третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - Сімонова Ольга Юріївна, про визнання майна таким, що є спільно сумісною власністю подружжя та визнання договору недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль» судовий збір у сумі - 704 (сімсот чотири) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16 липня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе