АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 серпня 2018 року

м.Харків

справа № 639/2654/17

провадження № 22-ц/790/3384/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 15 серпня 2017 року,постановлене під головуванням судді Іванової І.В., в залі суду в м. Харкові,-

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 15 серпня 2017 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 640 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 10 квітня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду першої інстанції залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи про позбавлення його батьківських прав. У позовній заяві позивачка вказала невірну адресу місця його проживання, що позбавило його права подати відзив на позовну заяву. Зазначає, що відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав, оскільки свої батьківські обов'язки він виконує належним чином, сплачує аліменти на утримання доньки. Тоді як позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надала відзив на апеляційну скаргу, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги та ухвалюючи заочне рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлений відповідач не з'явився у судове засідання. Суд також вважав доведеним факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, що є підставою позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно ст. 158, п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на момент ухвалення оскаржуваного рішення, розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 19 травня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 14 липня 2017 року (а.с. 12).

Судова повістка про призначення справи до розгляду на 14 липня 2017 року не була вручена відповідачу та повернулася до суд з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.16-17). У зв'язку з цим розгляд справи відкладено на 15 серпня 2017 року (а.с.18) про що відповідач також не був належним чином повідомлений (а.с.22,23).

Таким чином, ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про вручення йому судових повісток про час і місце розгляду справи.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за його відсутності. У зв'язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2002 року.

Від шлюбу сторони мають доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 28 березня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с.5).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, не утримує її, не займається вихованням доньки та її розвитком.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 05 березня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі розміром 600 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.01.2012 року і до досягненню дитиною повноліття (а.с.7).

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивачка стверджувала, що відповідач не надає матеріальної допомоги на дитину.

Проте даних про наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів за вищевказаним рішенням суду матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Матеріали справи містять висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту населення Харківської міської ради від 04 серпня 2017 року, в якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з підстав ухилення батька від виконання батьківських обов'язків. Зазначено, що ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Підставою для такого висновку стали інформація КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №2», Харківської гімназії №6 та особисті пояснення малолітньої, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка не заперечувала проти позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки батько її життям не цікавиться, матеріально не допомагає, фактично функції батька виконує новий чоловік матері, якого вона називає батьком (а.с.26-27).

Сам батько, ОСОБА_2 не був присутнім на засіданні комісії Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту населення Харківської міської ради.

Разом з тим невідвідування ОСОБА_2 дитячої поліклініки та батьківських зборів у гімназії, а також наявність у позивачки нового чоловіка, якого дитина вважає батьком, не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки ОСОБА_2 та умисного ухилення його від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, також відсутні дані про наявність заборгованості по аліментам.

З постанови державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області від 29.12.2017 року вбачається, що станом на 29.12.2017 року заборгованість за аліментами відсутня, а виконавчий лист повернуто стягувачу ОСОБА_1 без виконання за її заявою (а.с.78).

Крім того, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Факт оскарження відповідачем рішення про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Тому висновок суду першої інстанції про доведеність факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, не відповідає фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 15 серпня 2017 року - скасувати та ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 21.08.2018 року.