Постанова

Іменем України

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 637/764/15-ц

провадження № 61-1457св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрний дім ім. Горького»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року у складі суддів Бурлака І.В., Карімової Л. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний дім ім. Горького» (далі - ТОВ «Аграрний дім ім. Горького») про визначення строку дії договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником земельної ділянки товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,61 га, кадастровий № НОМЕР_1, розташованої на території Лебедівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області згідно державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3.

Вказана земельна ділянка знаходиться в оренді ТОВ «Аграрний дім ім. Горького» строком на 10 років згідно договору оренди земельної ділянки НОМЕР_5 від 20 березня 2005 року, зареєстрованого Сахновщинським РВ ХРФ Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 22 січня 2008 року № 13.

Зазначила, що фактично відповідач використовував її земельну ділянку з моменту підписання договору оренди земельної ділянки та підписання акту прийому-передачі земельної ділянки 20 березня 2005 року, і з цього часу вона почала отримувати орендну плату на виконання умов договору.

Вважала, що моментом укладення вказаного договору є 20 березня 2005 року і його строк дії закінчився 20 березня 2015 року.

04 липня 2015 року вона направила до відповідача лист-вимогу про припинення договору оренди землі, здійснення розрахунків по орендній платі і повернення їй земельної ділянки у зв'язку з припиненням орендних відносин з 20 березня 2015 року, однак відповіді не надано.

Просила визначити строк дії договору оренди земельної ділянки НОМЕР_5 від 20 березня 2005 року, зареєстрованого Сахновщинським РВ ХРФ Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 22 січня 2008 року № 13, укладеного між ТОВ «Аграрний дім ім. Горького» та ОСОБА_1 строком на 10 років, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,61 га, кадастровий № НОМЕР_1, розташованої на території Лебедівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, з 20 березня 2005 року по 20 березня 2015 року, та вважати вищевказаний договір оренди земельної ділянки припиненим з 21 березня 2015 року; зобов'язати ТОВ «Аграрний дім ім. Горького» повернути їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,61 га, кадастровий № НОМЕР_1, розташованої на території Лебедівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області згідно державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № НОМЕР_4 від 05 лютого 2003 року; скасувати запис про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки НОМЕР_5 від 20 березня 2005 року, який вчинений Сахновщинським РВ ХРФ Центр ДЗК у Державному реєстрі земель 22 січня 2008 року № 13. Вирішити питання про розподіл судового збору.

30 грудня 2015 року рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області позов задоволено частково. Визначено строк дії договору оренди земельної ділянки від 20 березня 2005 року НОМЕР_5, зареєстрованого Сахновщинським РВ ХРФ Центр ДЗК у Харківській області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 22 січня 2008 року № 13, укладеного між ТОВ «Аграрний дім ім. Горького» та ОСОБА_1 строком на 10 років, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,61 га, кадастровий № НОМЕР_1, розташованої на території Лебедівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, з 20 березня 2005 року по 20 березня 2015 року, та вважати вищевказаний договір оренди земельної ділянки припиненим з 21 березня 2015 року; зобов'язано ТОВ «Аграрний дім ім. Горького» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,61 га, кадастровий № НОМЕР_1, розташованої на території Лебедівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області згідно державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за від 05 лютого 2003 року № НОМЕР_4.

У задоволенні вимог в іншій частині відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір оренди земельної ділянки припинив свою дію після закінчення 10-річного строку, який розпочинається з моменту його укладення, а не з моменту державної реєстрації, оскільки державна реєстрації вказує на чинність договорів (набрання юридичної сили) і не може змінювати момент їх укладання. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині скасування запису про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки НОМЕР_5 від 20 березня 2005 року, про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 22 січня 2008 року № 13, суд виходив з того, що даний договір вже є припиненим. Існування даного запису не порушує прав позивача, а просто засвідчує факт реєстрації.

17 травня 2016 року рішенням апеляційного суду Харківської області рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 грудня 2015 року скасовано і в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що строк дії договору визначено сторонами в договорі (пункт 3.1) за їх взаємною згодою з дня державної реєстрації договору.

13 червня 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції фактично продовжено строк оренди землі до 13-ти років замість 10-ти річного терміну, не надавши правової оцінки правовідносинам, які склалися між сторонами договору з моменту його укладення до його державної реєстрації. Судом не надана оцінка доказам щодо фактичної передачі землі у користування відповідачу згідно акту прийому - передачі землі від 03 березня 2005 року одночасно з укладенням спірного договору, та не надана оцінка доказам виплати орендної плати відповідачем з 2005 року, що підтверджується виникненням правовідносин по оренді землі з моменту укладення договору з 03 березня 2005 року.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Пунктом 1 частиною першою статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи заявника, Друга судова палата Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,61 га, що розташована на території Лебедівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області (для ведення товарного сільськосподарського виробництва) (а. с. 12).

20 березня 2005 року між ОСОБА_1 та TOB «Аграрний дім ім. Горького» укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого позивач надав зазначену земельну ділянку в оренду товариству строком на 10 років (а. с. 7 - 8).

У пункті 3.1 указаного договору оренди сторони узгодили, що земельна ділянка надається в оренду строком на 10 років, починаючи з моменту державної реєстрації цього договору.

Відповідно до пункту 11.1 договору оренди земельної ділянки він набирає чинності після його державної реєстрації в установленому чинним законодавством порядку.

Земельну ділянку передано в користування орендарю згідно з актом прийому-передачі від 20 березня 2005 року (а. с. 9).

22 січня 2008 року проведено державну реєстрацію цього договору.

3 липня 2015 року позивач направила відповідачу лист-вимогу про припинення договору оренди земельної ділянки з 20 березня 2015 року.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Вищевикладені висновки узгоджуються з висловленою правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 07 червня 2017 року у цивільній справі № 6-872цс17.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що згідно з пунктом 3.1 спірного договору оренди земельна ділянка надається в оренду на строк 10 років, починаючи з моменту державної реєстрації цього договору; відповідно до пункту 11.1 договору оренди земельної ділянки він набирає чинності після його державної реєстрації у встановленому чинним законодавством порядку.

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що строк дії спірного договору оренди земельної ділянки починається з моменту державної реєстрації, оскільки при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо початку дії його строку саме з цього моменту.

Отже, рішення суду апеляційної інстанції ухвалено відповідно до вимог частини першої статті 210, частини першої статті 638 ЦК України, статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» та правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові № 6-872цс17 від 07 червня 2017 року.

Рішення суду апеляційної інстанції є законним, обґрунтованим і відповідає встановленим у справі обставинам.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержання норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В. П. Курило