Справа № 306/2091/17
У Х В А Л А

Іменем України

23 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю.і Кожух О.А.,

за участю секретаря Пилип Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 28 грудня 2017 року (у складі судді Жиганської Н.М.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, інфляційних утрат, трьох відсотків річних і пені, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом у жовтні 2017 р.

Після збільшення позовних вимог у грудні 2017 р. (а.с.48) просив:

-визнати виконавчий лист у справі № 306/1198/15-ц, виданий Свалявським районним судом 27.07.2015 р. про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 таким, що не підлягає виконанню;

-стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 2 240 177,45 грн. - індекс інфляції за весь час прострочення, 569 252 грн. - три відсотки річних, 6 626 005,95 грн. - пені, а всього 18 007 089, 40 грн.;

-стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 2 500 000 грн. курсової різниці.

-вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що рішенням Свалявського районного суду від 15.07.2015 р. із ОСОБА_4 стягнуто на його користь 8 568 000 грн. заборгованості згідно з договором позики та 3 654 грн. у відшкодування судового збору. З часу ухвалення рішення ОСОБА_4 жодної суми на погашення заборгованості не сплатила, продовжує користуватися коштами позивача. Позивач зазначає, що відповідач прострочила виплату боргу за 808 днів, починаючи з дати набрання рішенням законної сили (27.07.2015 р.), у зв'язку з чим зобов'язана сплатити 3% річних, які складають 569 252 грн., індекс інфляції - 2 240 177,45 грн., і пеню (у розмірі подвійної облікової ставки НБУ), яка складає 6 626 005,95 грн.

На виконання вимог рішення Свалявського районного суду від 15.07.2015 р. судом було видано виконавчий лист, оскільки позовні вимоги об'єднують усі вимоги кредитора та для уникнення подвійного стягнення, указаний виконавчий лист належить визнати таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Свалявського районного суду від 28 грудня 2017 р. позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 240 177,45 грн. індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання; 569 252 грн. - три відсотки річних. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 567 000 грн. курсової різниці. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 8 640 грн. у відшкодування судового збору. У задоволенні вимог про визнання виконавчого листа в справі № 306/1198/15-ц, таким, що не підлягає виконанню, і про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пені у розмірі 6 626 005,95 грн. відмовлено.

ОСОБА_2 (особа, яка не брала участі в справі) просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Доводить про порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що оскаржуване рішення стосується його прав і обов'язків у зв'язку з тим, що під час укладання договору позики відповідач перебувала з ним у шлюбі. Зазначає, що між позивачем і відповідачем було укладено договір позики в іноземній валюті, у зв'язку з чим суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення закону, який регулює порядок сплати боргу, визначеного в гривневому еквіваленті. Указує, що в разі порушення зобов'язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях із визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні витрати стягненню не підлягають. Вважає, що в спірних правовідносинах відсутні правові підстав для стягнення курсової різниці з відповідача. Указує, що суд першої інстанції у порушення норм процесуального права прийняв до провадження заяву позивача про збільшення позовних вимог, у зв'язку з чим відповідна ухвала підлягає скасуванню.

Щодо вимог про стягнення із відповідача індексу інфляції, трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання і стягнення курсової різниці суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Щодо відмови в задоволені позовної вимоги про стягнення пені з відповідача на користь позивача в розмірі 6 626 005, 95 грн. суд входив із того, що в разі укладення договору позики між фізичними особами розмір пені визначається договором або законом, у спірних правовідносинах, зокрема договором позики, розмір пені установлений не був, у зв'язку з цим заявлена вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню.

Апеляційне провадження підлягає закриттю із таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. 352 ч.1 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судом першої інстанції установлено та підтверджено відповідними письмовими доказами, що рішенням Свалявського районного суду від 15 липня 2015 р. (справа № 306/1198/15-ц) стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість згідно з договором позики в розмірі 8 568 000 грн. і 3654 грн. у відшкодування судового збору (а.с.8). Указане рішення набрало законної сили 27.07.2015 р., у апеляційному та касаційному порядку не переглядалося, рішення звернуто до виконання і 27 липня 2015 р. видано виконавчий лист.

Також судом першої інстанції досліджено надані позивачем результати розрахунків пені, 3% річних, індексу інфляції, курсової різниці на заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_3

Належить відмітити, що оскаржуваним рішенням стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 індекс інфляції за весь час прострочення, три відсотки річних і курсової різниці за невиконання рішення Свалявського районного суду від 15 липня 2015 р.

Із змісту цього рішення видно, що 10.04.2008 р. позивач (ОСОБА_3.) надав, а відповідач (ОСОБА_4.), згідно з розписки, отримала 400 000 доларів США із кінцевим терміном повернення до 10.04.2015 р. Жодних згадок у судовому рішенні про які-небудь права та інтереси ОСОБА_2 не згадується.

Тобто зобов'язання по поверненню коштів згідно з цієї розписки виникли саме у ОСОБА_4

У свою чергу ОСОБА_2 (чоловік відповідача), посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням порушуються його права як члена подружжя, жодними належними та допустимим доказами не доводить, у чому саме полягають ці порушення.

Також належить відмітити, що основну суму боргу було стягнуто в липні 2015 р. (сторонами це рішення не оскаржувалося) однак, тоді ОСОБА_2 про свої порушені права не заявляв.

Правовий аналіз наявних у справі матеріалів дає підстави для висновку, що оскарженим рішенням Свалявського районного суду від 28 грудня 2017 р. питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки ОСОБА_2 як чоловіка позивачки не вирішувалось.

Відповідно до вимог ст. 362 ч.1 п.3 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою із підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки,встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Керуючись ст.ст. 352, 362 ч.1 п.3, ч.2, 368 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 28 грудня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, інфляційних утрат, трьох відсотків річних і пені закрити.

2. Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

3. Повний текст судового рішення складений 30 липня 2018 року.

Судді: