Справа № 591/7049/17
Провадження № 2/591/770/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

секретаря судового засідання Кальченко М.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 591/7049/17 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, про розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування сплаченої вартості робіт, пені за прострочення виконання робіт та моральної шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2017 року позивач звернулася в суд з позовом до ФОП ОСОБА_3, свої вимоги обґрунтувала наступним. 08.11.2016 року позивач та відповідач уклали договір № 7. Згідно вказаного договору, відповідач зобовязався виготовити комплект меблів в строк 30 робочих днів, з моменту укладення договору, ціна робіт складає 26142 грн. Згідно умов договору, 08.11.2016 року позивач сплатила першу частину вартості робіт у сумі 13000 грн. Відповідач розпочав роботи, і частково їх виконавши, зупинив, пославшись на зайнятість на інших обєктах. Згодом на прохання відповідача, 27.12.2016 року здійснила доплату 4000 грн., і та 26.06. 2017 року доплатила ще 2000 грн. Після цього відповідач зник та перестав відповідати на дзвінки. Меблі залишились не встановленими. В порядку досудового врегулювання позивач 27.09.2017 року направила лист відповідачу з проханням повідомити про строк завершення робіт та відшкодування збитків. Відповідач надав відповідь, якою визнав факт отримання коштів та факт невиконання обовязків за договором, вказав що договір укладав не він, а його син. Позивач зазначає, що за прострочення виконання робіт відповідач зобовязаний сплатити їй пеню згідно ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Також позивач вказує, що протиправними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, так як вона знаходилась на останніх місяцях вагітності, постійно нервувала з-за не встановлення меблів на кухні, вони з чоловіком не могли поселитися та закінчити облаштування квартири. Посилаючись на ст.ст. 1, 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 655, 702, 526, 527, 530, 610, 611, 625 ЦК України, позивач просить: розірвати договір купівлі-продажу меблів, укладений між сторонами 08.11.2016 року, стягнути з ФОП ОСОБА_3 сплачені нею грошові кошти у сумі 19000 грн. та пеню в розмірі 253 315, 98 грн., та моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

В судових засіданнях позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Позивач пояснила, що договір від ФОП підписував ОСОБА_5, сказав, що представляє батька. Позивач дійсно просила встановити меблі пізніше, але вперше звернулись у березні 2017 року в з проханням встановити. Меблі встановлені не в повному обсязі, вони не відповідають замовленню. Моральна шкода в тому, що під час подій позивачка була вагітна, переживала за всі ці події, а потім народилася дитина, а кухня недороблена, і вони вимушені жити в таких умовах і користуватися недоробленими меблями.

В судових засіданнях відповідач та його представник проти позову заперечували, надали відзив на позов (а.с.23-24), вважають, що позов необґрунтований, оскільки ОСОБА_3 є неналежним відповідачем. Пояснює, що він не підписував договір, а підписував його син ОСОБА_5, і він же оформляв замовлення на комплект меблів, і він же отримав кошти від позивачки у сумі 19000 грн. Відповідач вказує, що він не давав погодження на укладення договору, і не давав повноважень сину. Відповідач вказує, що у листопаді 2016 року, коли укладено договір, він вже не займався підприємницькою діяльністю, бо хворів. За меблевим салоном приглядав його син ОСОБА_5 В той час син і скористався доступом до печатки та бланків договорів, та уклав договір з позивачкою. Відповідач вважає, що він не повинен відповідати за зобовязаннями, взятими його сином. Про укладений договір відповідач дізнався лише у вересні 2017 року. Пояснює, що кухонні меблі син частково встановив в квартирі позивачки лише в липні 2017 року, оскільки до цього в квартирі проводився ремонт. Відповідач стверджує, що меблі знаходяться в фактичному користуванні позивачки, але є недоробленими немає фасадів (дверей), стінової панелі, скла та потрібно переробити три шафи. Відповідач вказує, що ці роботи залишились невиконаними, так як позивачка відмовляється доплатити загальну вартість товару, тобто суму ще 7140 грн. Відповідач вказує, що оскільки значна частина робіт (понад 70%) вже виконана, то питання про розірвання договору може ставитися лише в частині невиконаних робіт, а не всього договору. Також заперечує проти розрахунку пені згідно ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки розмір пені за прострочення виконання визначений самим договором, а саме: п. 7.4. Також заперечує проти стягнення моральної шкоди, оскільки вважає, що він не завдав її. Відповідач також пояснив, що на даний час його ФОП припинена. Він займався підприємницькою діяльністю з 1999 року по жовтень 2017 року, сплачував податки, орендував меблевий салон. Цеху по виготовленню меблів не було. Був розпил, а потім розібрані заносились на квартиру. Частинами меблі та дошки зберігались в різних місцях, в орендованих ним гаражах. У 2016-2017 роках у ФОП не було найманих працівників. Син не мав відношення до його підприємницької діяльності, вони з сином проживають окремо. У 2016 році відповідач захворів на грип, перебував у лікарні з 26.11.2016 року по 08.12.2016 року. Він нікого не уповноважував займатися підприємницькою діяльністю. Печатка знаходилась в магазині. Син йому не повідомив, що уклав договір. Відповідь надавав відповідач, тому що претензія була адресована саме йому. Відповідач повідомив, що він особисто не займався встановленням меблів, а залучав ФОП, який є досвідченим спеціалістом, і давно його знає.

Третя особа ОСОБА_5 суду пояснив, що він укладав договір від свого імені, на бланку ФОП ОСОБА_3 і з печаткою ФОП ОСОБА_3 Договір пару разів змінювався. Меблі були зроблені в строк 30 днів, але стояли на складі, тому що в квартирі позивачки ще не починався ремонт. ОСОБА_5 пояснив, що він попросив позивачку зробити доплату в сумі 4000 грн. Під час зберігання меблів відбулись форс-мажорні обставини, і декілька фасадів стали негодними, із-за сирості на складі, і він претензій не предявляв. Коли встановлював меблі в липні 2017 року, попросив ще 2000 грн. Спочатку задумували холодильник 60 см, потім сказали, що буде 80 см. ОСОБА_5 пояснив, що в договорі є телефон меблевого салону, завжди можна подзвонити. Пояснив, що батько йому сказав, що клієнти неплатоспроможні, так як відмовились доплатити. Також ОСОБА_5 пояснив, що він не оформлений як ФОП, він допомагав батьку, доглядав за магазином. Довіреності у нього не було. Печатку батька він дійсно використовував. Він уклав договір без доручення, без нічого. 13000 грн він взяв авансом на закупку матеріалів. Ві не знаю, чи сплачував батько на той час податки, але він на той час не працював.

Під час підготовчого судового засідання судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про заміну неналежного відповідача, задоволено клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи ОСОБА_5, задоволено клопотання відповідача про приєднання до справи письмових доказів, задоволені клопотання сторін про виклик та допит свідків.

Суд, вислухавши доводи сторін та їх представників, пояснення третьої особи? показання свідків, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

08.11.2016 року між ФОП ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) був укладений договір, згідно якого продавець прийняв на себе зобовязання передати покупцю комплект меблів (далі товар), вказаний в замовленні та ескізі, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар в товар в порядку та на умовах, передбачених даним договором (а.с.8-11).

Загальна вартість товару визначена у сумі 26140 грн. згідно п. 6.2 Договору (а.с.10).

Відповідно до п. 4.2 вказаного Договору, строк доставки товару складає 30 робочих днів виробника з дати надходження продавцю авансового платежу у розмірі, визначеному п. 6.3. даного Договору (а.с.10).

Судом встановлено, що 08.11.2016 року при підписанні позивач сплатила аванс у сумі 13 0000 грн. згідно п. 6.3 (1) Договору (а.с.10, 12, 13).

Згідно п. 6.3 (2) Договору, остаточний платіж покупець зобовязаний сплатити під час відвантаження товару (а.с.10).

Відповідно до п. 4.3 Договору, датою доставки товару є дата отримання покупцем товару в місці доставки. Отримання товару покупцем фіксується останнім в накладній (підпис про отримання), один примірник якої залишається у покупця (а.с.10).

Відповідно до п. 5.2 Договору, товар вважається переданим продавцем та прийнятим покупцю у кількості згідно відмітки покупця в накладній про прийняття ним товару (а.с.10).

Не зважаючи на те, що договором не було передбачено сплати додаткових коштів до закінчення встановлення меблів, продавець вимагав від покупця ще доплатити кошти в якості авансу, що і було виконано покупцем.

Так, 27.12.2016 року позивачка доплатила ОСОБА_5 4000 грн., а 26.07.2017 року ще 2000 грн. (а.с.13).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, комплект меблів в квартиру позивача був встановлений частково, із порушенням строку, визначеного в договорі, і меблі станом на день розгляду справи не дороблені остаточно. Зокрема, немає фасадів (дверей), стінової панелі, скла та потрібно переробити три шафи.

Вказана обставина також підтверджується фотознімками, що надала позивачка (а.с. 27-33).

Оскільки у позивача виникли претензії до відповідача в звязку з тривалим незавершенням робіт, 27.09.2017 року вона направила відповідачу претензію щодо незавершення робіт та відшкодування завданих збитків та моральної шкоди (а.с.14).

18.10.2017 року ОСОБА_3 надав позивачці відповідь, з якої вбачається, що формально в договорі відсутній його підпис, і він його не укладав, а несвоєчасне встановлення меблів сталося з вини самого замовників, у яких у квартирі йшов ремонт. Також послався на труднощі, що складись у ОСОБА_5, відсутність фахівця. Замовлення було виконане на дві третини. Потрібні були гроші на закуплю матеріалів для завершення виконання меблів, але замовник відмовився платити (а.с.15).

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_3 припинено діяльність 12.10.2017 року (а.с.17, 34).

Допитаний в суді свідок ОСОБА_6 пояснив, що він раніше 2007-2008 роках працював у ФОП ОСОБА_3 дизайнером по меблях, так як має 6-1 розряд модельщика. Свідок вважає себе кваліфікованим спеціалістом. У серпні вересня 2017 року до нього звернувся ОСОБА_3 з проханням піти до людей та описати все те, що зроблено по меблям. Це було в новобудові по пр. Лушпи, 5, 1-й підїзд, 10-й поверх. Свідок описав все у схемі, яку надав суду (а.с.63). Його зустрів хазяїн та його дружина. Він оглядав кухонні меблі. Хто їх виготовляв, йому невідомо. Там були короби, столешниця, вирізані меблі під мийку, під варочну поверхню. Не було фасадів. Низи стояли, верхи висіли. Требу було ще встановити фасади і стінову панель. Всі решта вже встановлено, вмонтовано та встановлено. Мийкою та варочною поверхнею можна було користуватися, але ж дверей там не було. Коли свідок приходив оглядати, на той момент у квартирі ще ніхто не жив. Вже приблизно 80% готовності вже було, тільки фасади, петлі та ручки доробити. Він віддав ОСОБА_3 всі папери, і на цьому його місія закінчилась.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_7 (чоловік позивачки) пояснив, що кухонні меблі встановлювали довго, виконавець зникав, на зв'язок не виходив. Вони знайшли його батьків, які пообіцяли доробити кухонні меблі, прислали майстра, а потім знову зникли. Вони знову їх розшукували. А потім в ромові ОСОБА_3 сказав, що нічого робити він не буде. Спочатку вони спілкувались з ОСОБА_5, а потім з його батьком ОСОБА_3. Ескіз меблів був намальований при укладенні договору, і сказав, що так буде, а по факту встановили неякісно і зовсім не так, як по схемі. Немає фасадів, неякісно, не відповідає тому, що вони замовляли, довго не дороблено. Свідок пояснив, що вони з дружиною заплатили відповідачу навіть більшу частину, ніж вказано у договорі. Дуже сподівалися, що їм скоріше закінчать робити меблі.

Допитана в суді свідок ОСОБА_8 (мати позивачки) пояснила, що її донька замовила кухонні меблі, сплатила основну частину коштів, кухня не дороблена, і так стоїть більше року. Приватний підприємець відмовляється виконувати свої обовязки по договору. По телефону свідок спілкувалась з ОСОБА_9 у вересні 2017 року, спробувала з ним домовитись. Спочатку він не хотів взагалі розмовляти, потім сказав, що все доробить за сина, а потім сказав що взагалі нічого роботи не буде, поки йому кошти не доплатять остаточно ще 7000 грн. Свідок пояснила, що на її думку, меблі зроблені неякісно, котел не закритий, не вистачає шафок, дверцят, фурнітури, завісів, фартуха, шафка над котлом не відповідає розмірам, столешница не прироблена. Майстер приходив, сам казав, що зроблено дуже неакуратно, і вирізано невірно, невірні заміри шафи. Свідок пояснила, що ці записи майстер робив в її присутності.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадах, встановлених договором або законом.

Стосовно повноважень ФОП ОСОБА_10, то суд не приймає до уваги доводи відповідача з того приводу, що він не підписував договір, не отримував кошти за договором, а тому не повинен нести відповідальність.

Так, з матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу укладений 08.11.2016 року, та завірений печаткою ФОП ОСОБА_3 (а.с.8-11).

Припинення підприємницької діяльності відповідача відбулось лише 12.10.2017 року (а.с.17, 34).

Тобто, протягом року після укладення договору ФОП ОСОБА_3 продовжувало діяти.

Посилання відповідача на те, що його син ОСОБА_5 без дозволу та відома відповідача уклав договір від його імені та скористався печаткою, - суд не приймає до уваги, оскільки відповідач сам допустив таку ситуацію, що відповідні документи та печатка перебували в доступному для ОСОБА_5 місці, а крім того, відповідач не звертався до правоохоронних органів з заявами про те, що будь-яка особа незаконно заволоділа, привласнила його офіційно документи та печатку.

Враховуючи пояснення відповідача, що його син ОСОБА_5 приглядав за меблевим магазином та займався встановленням меблів, суд приходить до висновку, що фактично батько та син працювали разом, без оформлення другого ФОП на ОСОБА_5, що і призвело до даної ситуації з укладенням договору.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Враховуючи, що під час виконання робіт по монтажу та встановленню кухонних меблів протягом з дня укладення договору 08.11.2016 року і по день звернення позивача до суду 06.12.2017 року стало очевидно, що ці роботи не будуть виконані згідно з умовами договору (тобто у встановлений строк і згідно ескізу) з вини виконавця відповідача ФОП ОСОБА_3, та його сина ОСОБА_5, який був фактичним представником ФОП та фактичним виконавцем, то споживач (позивачка ОСОБА_1В.) має право на розірвання договору та відшкодування збитків.

Посилання відповідача на те, що він не доробив меблі в звязку з відмовою позивачки сплатити повну суму вартості замовлення суд не приймає до уваги, так як договором був передбачений інший порядок розрахунків, і вимагати остаточного розрахунку відповідач міг лише після відвантаження товару та підпису позивача у накладній (п. 4.3, 6.3 Договору).

Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позов в частині вимог про розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування коштів, сплачених в якості передплати за меблі в сумі 19000 грн.

В звязку з розірванням договору купівлі-продажу та відшкодуванням позивачу сплачених нею коштів, недороблений комплект кухонних меблів, що були поставлені в квартиру позивача підлягають поверненню відповідачу ОСОБА_3 для подальшого використання та розпорядження на його розсуд.

Щодо вимоги позивачки про стягнення неустойки, суд виходить з наступного.

Частиною 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Однак, при цьому суд також враховує, що між сторонами виникли договірні зобовязання, і згідно договору відповідач був зобовязаний доставити позивачці товар (меблевий гарнітур) протягом 30 робочих днів з дати надходження продавцю авансового платежу (п. 4.2 Договору) (а.с.10).

Крім того, п. 7.4 Договору передбачено, що у випадку порушення продавцем строків поставки товару, передбачених п. 4.2 цього Договору, покупець має право стягнути з продавця пеню 0,01% від вартості товару за кожен день прострочення (а.с.11).

Документально підтверджено, що позивач сплатила авансовий платіж у сумі 13000 грн. 08.11.2016 року (а.с.13).

Також встановлено, і не заперечується сторонами, що остаточне встановлення кухонних меблі не відбулося з вини продавця.

Тому суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача пені за кожний день прострочення виконання робіт підлягає частковому задоволенню, оскільки таке прострочення з вини продавця, але розрахунок пені слід зробити згідно Договору, а не згідно положень ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Розрахунок пені наступний:

Пеня 0,01% від вартості товару, що становить 0,01% від 26142 грн.= 2,61 грн. (за кожен день прострочення).

Оплата авансового платежу відбулась 08.11.2016 року.

30 робочих днів з дня оплати авансового платежу 20.12.2016 року.

Кількість днів прострочення виконання: з 20.12.2016 року по 14.06.2018 року (день постановлення рішення суду) = 541 день.

541 день х 2,61 грн. 1412,01 грн. (пеня за період прострочення виконання), і ця сума підлягажстягненню з відповідач на користь позивачки.

Стосовно вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 50000 грн., то суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, моральна шкода відшкодовується, якщо це встановлено договором або законом.

В договорі, укладеному між сторонами, не передбачені випадки відшкодування моральної шкоди.

Згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно до Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», завданою шкодою є завдані внаслідок дефекту продукції каліцтво, інше ушкодження здоровя, або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого обєкта права власності, з винятком самої продукції, що має дефект.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 09.11.2016 року у справі № 6-1575цс16, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач не обґрунтував свої вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Так, відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до вимог п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність причинного зв'язку між протиправним діянням і моральною шкодою, що є третьою підставою відповідальності за завдану моральну шкоду, виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Особа, що заподіяла шкоду, несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є необхідним наслідком його поведінки. Неправомірне діяння повинно бути головною причиною, що з неминучістю тягне за собою заподіяння моральної шкоди, необхідною умовою настання негативних наслідків у вигляді фізичних або душевних страждань.

З огляду на те, що по справі не встановлено обставин, з якими закон повязує право на відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Крім того, суд зауважує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своєї вимоги про відшкодування моральної шкоди, не доведено взагалі, що в неї погіршувався стан здоровя, не надано суду будь-якої медичної документації (висновків лікарів-спеціалістів щодо стану її здоровя, медичних довідок, направлень до лікарів-спеціалістів, інформації про звернення позивача до лікувальних закладів, даних про амбулаторне чи стаціонарне лікування, призначень лікарів, чеків про придбання відповідних ліків, тощо).

На підставі ст. 141 ЦПК України, в звязку з задоволенням позову в частині розірвання договору, та в звязку з тим, що позивач за даною категорію справи була звільнена від сплати судового збору згідно ЗУ «Про захист прав споживачів», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. (у розмірі, що підлягав сплаті на день подання позову 06.12.2017 року),

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт МВ343623, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4), третя особа: ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_5 НОМЕР_4, РНОКПП НОМЕР_5, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6), про розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування сплаченої вартості робіт, пені за прострочення виконання робіт та моральної шкоди задовольнити частково.

Розірвати договір купівлі-продажу № 7 від 08.11.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені в якості передплати за меблі в сумі 19000 грн. та пеню за прострочення виконання робіт в сумі 1412, 01 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути ОСОБА_3 недороблений комплект кухонних меблів, що були поставлені в квартиру позивача.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Повне рішення суду складено 25.06.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова