Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 305/1695/16-ц

провадження № 61-27566св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

відповідач 2 - державний нотаріус Рахівської державної нотаріальної контори Пріц Олена Іванівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області у складі судді Ємчук В. Е. від 14 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Мацунича М. В., Готри Т. Ю. від 09 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на ? частини спадкового майна, а саме: будинку та господарських споруд, що розташовані по АДРЕСА_1.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_9, який усе належне йому майно заповів ОСОБА_6, яка у грудні 2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Посилаючись на те, що видавши відповідачу свідоцтво про право власності на весь житловий будинок, нотаріус позбавила позивача права на оформлення обов'язкової частки спадкового майна відповідно до статті 1241 ЦК України, оскільки він є інвалідом другої групи, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2017 року у задоволенні позову.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з недоведеності позивачем визнання його в установленому законом порядку інвалідом на день смерті спадкодавця, а також з того, що заявлений спір не стосується прав, свобод чи інтересів одного з відповідачів.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 лютого 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване відсутністю передбачених частиною першою статті 1241 ЦК України підстав, за наявності яких ОСОБА_4 мав право на обов'язкову частку у спадщині.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що на час смерті батька позивача ОСОБА_4 хворів, у зв'язку з чим був позбавлений можливості звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини; свідоцтво про право на спадщину було видано ОСОБА_6 після того, як позивачу було встановлено групу інвалідності.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 травня 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом установлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належив ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності.

05 грудня 2000 року ОСОБА_9 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Юраш Н. І., зареєстрований у реєстрі № 1580, відповідно до якого вищевказаний будинок, надвірні споруди та земельні ділянки, що до нього відносяться заповів ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис за № 14 від 30 січня 2012 року.

Після смерті ОСОБА_9 до державної контори звернулись про прийняття спадщини ОСОБА_11, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

17грудня 2013 року державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Кицка М. М. на ім'я ОСОБА_6 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9

Частиною першою статті 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванняздійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах щодо спадкування» за згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

На день відкриття спадщини (ІНФОРМАЦІЯ_1) після померлого ОСОБА_9 позивач не був в установленому законом порядку визнаний інвалідом, що підтверджується актом огляду МСЕК ОСОБА_4, відповідно до якої останньому лише 20 лютого 2013 року було встановлено інвалідність третьої групи.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, врахували, що інвалідність позивачу було встановлено після відкриття спадщини померлого ОСОБА_9, у зв'язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 не відноситься до переліку осіб, які відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині.

Доводи зазначені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанції по суті вирішення спору, тому вони зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області 14 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило