Провадження № 4-с/761/99/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Волошина В.О.

при секретарі: Яриновській Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною; скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2017р. скаржник ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даною скаргою та просив суд визнати бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві неправомірною; скасувати постанову б/н від 09 грудня 2002р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що постановою державного виконавця державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 09 грудня 2002р. арештовано його майно, як боржника та оголошення заборони на його відчуження, копію якої не направлено боржнику. 21 листопада 2017р. боржник звернувся зі запитом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

На вказаний запит Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві було надано письмову відповідь про необхідність вирішення заявником вказаного питання в судовому порядку відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» та відсутності у державного виконавця в силу вказаної статті підстав для скасування арешту, оскільки виконавчий документ не перебуває на виконанні у вказаного Відділу.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає зокрема, обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби України під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, визначено розділом VІІ цього Кодексу у статтях 447-453 в рамках здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 09 грудня 2002р. державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського району управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

При цьому, на звернення скаржника (боржника), Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, надано відповідь від 24 листопада 2017р., з якої вбачається, що встановити підстави накладення арешту на майно вказаною постановою та надати інформацію стосовно її винесення державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського району управління юстиції 09 грудня 2002р., не є можливим, оскільки журнали реєстрації виконавчих проваджень завершені до 2013р. знищені за закінченням строку зберігання, а на час звернення скаржника до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві відсутні відкриті виконавчі провадження боржником у яких є ОСОБА_1

Відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі - в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

У Законі України «Про виконавче провадження» наведено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз'яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

В п.5 вказаної постанови роз'яснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, за змістом наведених положень законодавства, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа, що не є боржником, вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Арешт майна, який не пов'язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Як вбачається з поданої скарги підставою звернення до суду є не вирішення спору про право власності на арештоване майно, а оскарження бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту з майна скаржника ОСОБА_1, накладеного постановою державного виконавця від 09 грудня 2002р. в рамках виконавчого провадження, у якому скаржник виступав боржником.

Таким чином, суд вважає, що останнім обрано вірний спосіб захисту порушеного права в порядку, передбаченому нормами розділу VII ЦПК України.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволеною, в частині скасування постанови б/н від 09 грудня 2002р. серія АА №847294 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в решті вимог скарги слід відмовити, з урахуванням положень ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 76-81, 258-260, 268, 273, 447-453 ЦПК України, ст.ст.11, 17, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною; скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві б/н від 09 грудня 2002р. серія АА №847294 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В решті вимог скарги - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 02 липня 2018р.

Суддя: