Головуючий суду 1 інстанції - Ю.О. Калмикова
Доповідач -Суддя доповідач: Луганська В.М.
Справа № 415/4639/15-ц
Провадження № 22ц/782/955/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області колегія суддів цивільної палати у складі:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Дронської І.О., Яреська А.В.

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.

учасники справи:

позивач -ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Луганської області у м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 20 листопада 2017 року ухваленого Лисичанським міським судом Луганської області у складі:ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання правочину нікчемним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що 04.03.2011 року ОСОБА_2 та товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» уклали угоду № 341045 з додатками, за якою позивач повинен був сплачувати невизначену кількість платежів для отримання у майбутньому права на отримання автомобіля, а відповідач на свій розсуд зобов'язувався надати позивачу право шляхом включення позивача до системи АвтоТак та отримуючи від нього кошти. При цьому відповідач здійснював фактично збір коштів та спрямовував їх на розрахунковий рахунок юридичної особи, що здійснює продаж автомобілів та не несе фінансових ризиків, які покладені тільки на учасника системи. Позивач вважає, що угода є нікчемною та посилається на те, що відповідно до статей 2, 3 Угоди відповідач зобов'язався надавати позивачу перелік послуг серед яких : включити позивача до системи «АвтоТак», сформувати групи учасників для придбання автомобіля, здійснити оплату автомобіля за рахунок коштів, сплачених учасниками системи, забезпечити отримання автомобіля учасником цієї системи на умовах угоди, здійснювати адміністративні процедури, що необхідні для передачі автомобіля учаснику системи, який отримав право на придбання автомобіля тощо. Згідно змісту ст. 5 Угоди позивач погодився сплатити плату за вступ до системи «АвтоТак» та в подальшому сплачувати щомісячні повні внески, страхові внески, плату за послуги, пов'язані з видачею автомобіля при наданні такого прав та зазначив, що сплачував їх. Відповідно до Умов додатку № 2 до угоди учасник може одержати автомобіль через механізм надання права на отримання його шляхом розподілу кількості автомобілів, придбаних за рахунок чистого фонду групи, призначеного для придбання автомобілів, в порядку передбаченому ст. 4 цього додатку, шляхом надання такого права через механізм накопичення внесків за кількістю балів згідно зі с. 5 додатку, а також через надання права на отримання автомобіля через пропозицію найбільшої кількості авансових внесків, поданої конфіденційно, в порядку визначеному ст. 6 цього додатку. Пунктом 8.8 ст. 8 додатку №2 до угоди передбачено право відповідача анулювати право на отримання автомобіля у разі невиконання учасником групи обов'язків.

Позивач зазначив, що на виконання обов'язків ним сплачено грошові кошти в сумі 90 393 грн. 35 коп. та зазначив, що відповідач створив складну багатоступінчату, двозначну схему визначення права на отримання автомобіля через механізми сплати повних внесків, цілих чистих або половинних чистих внесків, накопичення внесків та пропозицій авансових внесків. Позивач посилається на порушення відповідачем вимог ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів. Діяльність відповідача є пірамідальною схемою, оскільки позивач в результаті виконання угоди отримує не право вимагати передання йому автомобіля, а може набути лише право на його одержання у разі розподілу автомобілів, придбаних за рахунок коштів, внесених учасниками групи, до якої він входить, але при цьому право на отримання автомобіля можуть одержувати не всі учасники відповідної групи, а тільки ті, які набрали найбільшу кількість балів через механізм накопичення внесків або запропонували найбільшу кількість авансових внесків.

Відповідач, створивши пірамідальну схему та здійснюючи нечесну підприємницьку діяльність отримав від позивача станом на 13.07.2015 року кошти на загальну суму 90 393, 35 грн. Автомобіль позивачем було отримано 22.03.2013 року у м. Луганську, але не від відповідача, а від продавця «Луганськ-Авто», вартість автомобіля складала 61 900, 00 грн., а 28 493, 35 грн. відповідач отримав незаконно за нікчемною угодою. У зв'язку з викладеним позивач просив суд застосувати наслідки нікчемного правочину, Угоди № 341045 від 04.03.2011 року з додатками, що укладена між позивачем та відповідачем, шляхом стягнення з ТОВ «Авто Просто» на користь позивача грошових коштів у розмірі 28 493 грн. 35 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

21.12.2015 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просив суд визнати правочин, Угоду №341045 від 04.03.2011 року з додатками, що укладена між позивачем та відповідачем, нікчемним та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, шляхом стягнення з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь позивача грошові кошти у розмірі 28 493, 35 грн. та стягнути на його користь судові витрати.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 20 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 до ТОВ «Авто Просто» про визнання правочину нікчемним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції вважав, що відсутня «пірамідальна схема», відносини між сторонами були товарними і відповідач здійснював діяльність відповідно до закону. Однак такий висновок суду не відповідає вимогам закону. ТОВ «АВТО ПРОСТО», створюючи групу споживачів, створило ситуацію, коли саме залучення інших (у тому числі і нових) учасників в групу, давало іншим учасникам групи компенсацію (відшкодування), яке виражалося у використані грошей (внесків) не лише нових учасників, але і усіх попередніх (інших) учасників групи для оплати позивачеві вартості автомобіля. Позивач, оплачуючи черговий внесок відповідачеві, фактично платив за отримання відшкодування вартості автомобіля, у тому числі і «права на отримання автомобіля» від інших учасників групи. Позивач ніяких товарів у відповідача не купував і не споживав, продавцем автомобіля виступив дилер, а не відповідач. Апелянт зазначив, що на момент укладання договору між позивачем та відповідачем Закон України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг» не визначав діяльність відповідача як надання фінансових послуг. До 09.01.2012 року діяльність відповідача по відношенню до позивача не була визначена і узаконена жодним нормативним актом. Просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заявлені вимоги.

В судовому засідання позивач ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу.

В судовому засідання представник позивача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ТОВ «Авто ПРОСТО» в судове засідання не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, зазначивши, що Угода №341045, яка укладена між позивачем та відповідачем відповідає діючому законодавству. 02.06.2011 року до був до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ч.1 ст.4 та було доповнено пунктом 11-1 такого змісту: фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. При укладанні Угоди позивач мав повну та достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання. Відповідач не порушував ст. 18, ст..19 Закону України «Про захист прав споживачів». Просив суд апеляційної інстанції справу розглянути без участі представника відповідача.

Заслухавши осіб, які з'явилися до судового засідання, доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно зі ст. 213 ЦПК України (на час ухвалення рішення суду) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ст.12 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ст.13 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ст.81 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені наступні обставини: 04.03.2011 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2 укладено Угоду № 341045 з додатками № 1 і № 2 до неї. Згідно з вказаною Угодою її предметом є надання позивачеві послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля. Відповідно до ст. 3 Угоди Товариство зобов'язалося: включити позивача до системи Авто Так; сформувати групу учасників для придбання автомобіля; включити позивача до цієї групи; організувати та створити умови для придбання автомобілів учасниками системи, здійснити оплату його вартості виробнику, імпортеру чи дистриб'ютору за рахунок коштів, сплачених учасниками системи; забезпечити отримання автомобіля позивачем на умовах даної угоди; здійснити адміністративні процедури, необхідні для передачі автомобіля учасникові, який одержав право на отримання автомобіля; формувати фонди для повернення коштів; приймати та перераховувати страхові платежі відповідній страховій компанії; адмініструвати цю групу протягом строку її існування; надавати інші послуги та вчиняти інші дії, визначені в угоді та додатках до неї, які спрямовані на придбання позивачем автомобіля через систему АвтоТак. Статтею 4 Угоди № 341045 передбачено, що ОСОБА_2 має право вибору моделі або марки автомобіля згідно з можливостями постачальника та право розірвати угоду до моменту отримання автомобіля. У статті 5 даної Угоди також закріплено, що позивач зобов'язаний сплатити плату за послуги, пов'язані із вступом до системи при укладанні угоди, сплатити плату за послуги, пов'язані з видачею автомобіля за системою при наданні такого права, щомісячно сплачувати повні внески та внески зі страхування автомобіля після його отримання, отримати автомобіль за умови виконання зобов'язань, встановлених угодою, підписати відповідний двосторонній акт, що свідчить про виконання зобов'язань за угодою. Згідно з додатком № 1 сторонами визначено марку автомобіля, яку позивач бажає придбати - ВАЗ 2107 та його ціну - 50 950 грн. 00 коп. Сторонами угоди визначено розмір плати за послуги, пов'язані зі вступом до системи, що складає 1 834 грн. 20 коп. або 3 %, щомісячний цілий чистий внесок у розмірі 0,8333 %, щомісячний внесок в оплату послуг у розмірі 0,38 %, щомісячний внесок в оплату страхового платежу у розмірі 0,065 %, плату за послуги, пов'язані з видачею автомобіля за системою у розмірі 3 %. Відповідно до ст. 10 Угоди підписання цієї Угоди та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами Угоди та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та додатків до неї. Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені вимоги позивача необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Колегія суддів судової палати вважає, що такий висновок суду правильний, відповідає вимогам закону та встановленим по справ обставинам, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 04 березня 2011 року між ОСОБА_2 і ТОВ "АВТО ПРОСТО" укладено Угоду, предметом якої є надання учаснику програми "АвтоТак" фінансових послуг, спрямованих на придбання автомобіля в групах.

Згідно з додатком №1 до зазначеної Угоди ОСОБА_2 отримав право на придбання автомобіля марки ВАЗ 2107, вартістю 50950, 00 грн.

Статтею 3 Угоди передбачено зобов'язання відповідача щодо організації та створення умов для придбання автомобілів учасниками програми "АвтоТак", здійснення адміністративних процедур, необхідних для сплати та передачі автомобіля учаснику.

Відповідно до ст. 5 Угоди учасник зобов'язується виконувати зобов'язання, передбачені Угодою, у порядку та строки, визначені Угодою.

У ст. 7 визначено, що Угода діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених Угодою.

22.03.2013 року позивачем було підписано акт вибору автомобіля (а.с.133) згідно якого позивач звернувся до відповідача з проханням надати йому автомобіль ЗАЗ TF 698К.

22.03.2013 року позивач отримав автомобіль ЗАЗ, комерційна назва SENS, вартість якого складає 61 900, 00 грн.

Позивач в судовому засіданні не заперечує, що ним 22.03.2013 року отримано автомобіль.

Твердження представника позивача, що позивач сплатив відповідачу 90 393, 35 грн. не знайшли свого підтвердження, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що ним сплачено відповідачу 90 393, 35 грн.

Відповідач спростовує посилання позивача про те, що позивачем сплачено вказану вище грошову суму. Відповідно до акту передачі-прийняття автомобіля від 22.03.2013 року ціна автомобіля визначена - 61 900, 00 грн.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Отже, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом Угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах "АвтоТак", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.

Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ "АВТО ПРОСТО" гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених Угодою.

Статтею 3 Угоди передбачено, що ТОВ "АВТО ПРОСТО" зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами Угоди. При цьому відповідно до ст. 8.2 додатку № 2 до Угоди поняття "право на отримання автомобіля" означає право учасника одержати власне автомобіль та обов'язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов'язання. Водночас ТОВ "АВТО ПРОСТО" зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі.

Відповідно до п.8 додатку №2 Угоди між ТОВ "АВТО ПРОСТО" та виробником (дистриб'ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля.

Передбачені Угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в Угоді "Чисті внески" або "Внесок в оплату товару".

Відповідно до розд. 1 Визначення термінів додатку № 2 до Угоди "Цілий Чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати Автомобіля. Половинний Чистий внесок - це половина Цілого чистого внеску".

Згідно з п. 2.6 ст. 2 додатку № 2 до Угоди Чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, що у свою чергу є оплатою за товар - автомобіль.

Таким чином, в Угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені Чисті внески перерахунку (у зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100% від ціни автомобіля.

Таким чином Угодою передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної Угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару.

Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ "АВТО ПРОСТО" виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі.

Отже, за системою придбання автомобілів у групах "АвтоТак" кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за Угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в Угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи (п. 1.2 ст. 1, п. 4.1 ст. 4 додатку № 2 до Угоди).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів судової палати вважає, що заявлені вимоги позивача не обґрунтовані, відсутні підстави для визнання Угоди нікчемною, діяльнсть ТОВ "АВТО ПРОСТО" не суперечит змісту п.7ч.3 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів", а висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заявлених вимог правильний та відповідає вимогам Закону.

Колегія суддів судової палати не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в частині того, що позивач ніяких товарів у відповідача не купував і не споживав, з огляду на наступне. Відповідно до статті 1 Угоди предметом Угоди є надання учаснику послуг системи АвтоТак спрямованих на придбання автомобіля. Угода укладається шляхом підписання сторонами Угоди, додатку №1 та Додатку №2, які є невід'ємними частинами до Угоди. Відповідно до статті 2 Угоди АВТО ПРОСТО є товариством, що надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах Авто так. Згідно з додатком № 2 до Угоди автомобіль: транспортний засіб, що придбавається через систему Авто так. Марка та базова комплектність моделі автомобіля вказується у додатку №1. Статтею 4 додатку №2 до Угоди передбачено, що кожний учасник, який належним чином виконує свої зобов'язання за даною Угодою, отримує автомобіль через механізм надання права на отримання автомобіля, передбачені в угоді. Статтею 7 додатку №2 до Угоди передбачено, що учасник, якому вже надано право на отримання автомобіля, має право звернутися з проханням надати будь-яку марку та/або модель, що відрізняється від марки та/або моделі автомобіля, зазначеної в додатку №1. Якщо обрана учасником марка та/або модель коштує дорожче, ніж модель автомобіля, зазначена в додатку №1, учасник зобов'язаний одноразовим платежем сплатити різницю їх поточної ціни у відповідному місяці до моменту отримання автомобіля. Відповідно до статті 8 додатку №2 до Угоди між ТОВ "АВТО ПРОСТО" та виробником (дистриб'ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля.

Колегія суддів судової палати не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідач з 04.03.2011 року по січень 2013 року здійснював по відношенню до позивача діяльність не врегульовану законом, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» фінансова діяльність ліцензується.

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень закону України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг", фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону. Відповідачем у визначений законом строк отримано ліцензію на діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, що підтверджується письмовими доказами (а.с.20, 21).

Стосовно незгоди позивача з постановою ВСУ від 11.09.2013 року у справі №6-40цс13, на яку послався суд першої інстанції, то колегія суддів вважає, що позивач висловив свою суб'єктивну оцінку. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України (в редакції на час ухвалення судового рішення) рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносин, є обов'язковим для застосування судами. Судом першої інстанції правильно застосовано вказаний правовий висновок ВСУ.

Колегія суддів судової палати погоджується з доводом апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, однак ця обставина не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки позивачу відмовлено у задоволенні заявлених вимог у зв'язку з недоведеністю позовних вимог, а не у зв'язку з пропуском строку для звернення до суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має

Керуючись ст. 268, 382, 381, 383, 384, 386 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 20 листопада 2017 року залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 20 листопада 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 02 березня 2018 року.

Головуючий В.М. луганська

Судді: І. О. Дронська

А.В. Яресько