Постанова

Іменем України

23 січня 2018 року

м. Київ

справа № 175/602/16-ц

провадження № 61-967 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В., УсикаГ. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

суб'єкт оскарження - заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України КрайчинськийСергій Станіславович,

заінтересована особа - заступник начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальник управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Пятницький АндрійВасильович,

розглянув касаційну скаргу заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського Сергія Станіславовича та заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Пятницького Андрія Васильовича на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року у складі головуючого судді Борисова С. А. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Глущенко Н. Г., Петешенкової М. Ю., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні рішення, дії та бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДДВС МЮ України) Крайчинського С. С., заінтересована особа - заступник начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальник управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - ГТУЮ з питань ДВС УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області) Пятницький А. В.

Посилаючись на неправомірність рішень, дій та бездіяльності, ОСОБА_3 просив визнати неправомірними рішення заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮ України Крайчинського С. С. щодо відмови розглянути скаргу ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року, подану у виконавчому провадженні № 41936000; визнати неправомірною бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮ України Крайчинського С. С. щодо нерозгляду скарги ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 41936000 у строки та в порядку, передбачені частиною восьмою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», щодо неприйняття постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року, поданої у виконавчому провадженні № 41936000, та ненаправлення ОСОБА_3 копії постанови, прийнятої за результатами розгляду скарги від 14 грудня 2015 року, поданої у виконавчому провадженні № 41936000; зобов'язати заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮ України Крайчинського С. С. розглянути скаргу ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 41936000 та прийняти і направити ОСОБА_3 постанову про результати розгляду скарги від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 41936000.

Представник суб'єкта оскарження - заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮ України Крайчинського С. С. та заінтересованої особи - заступника начальника ГТУЮ з питань ДВС - начальника УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Пятницького А. В. - заперечив проти задоволення скарги, посилаюсь на її необґрунтованість.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року, скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Визнано неправомірними рішення заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮ України Крайчинського С. С. щодо відмови розглянути скаргу ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року, подану у виконавчому провадженні № 41936000.

Визнано неправомірною бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮ України Крайчинського С. С. щодо нерозгляду скарги ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 41936000 у строки та в порядку, передбачені частиною восьмою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», щодо неприйняття постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року, поданої у виконавчому провадженні № 41936000, та ненаправлення ОСОБА_3 копії постанови, прийнятої за результатами розгляду скарги від 14 грудня 2015 року, поданої у виконавчому провадженні № 41936000.

Зобов'язано заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮ України Крайчинського С. С. розглянути скаргу ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 41936000, прийняти та направити ОСОБА_3 постанову про результати розгляду скарги від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 41936000.

У грудні 2016 року представник заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮ України Крайчинського С. С. та заступника начальника ГТУЮ з питань ДВС УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Пятницького А. В. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаної скарги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 15 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду цивільну справу № 175/602/16-ц.

Від ОСОБА_3 надійшли заперечення на вказану касаційну скаргу, в яких він просить відхилити касаційну скаргу та залишити без змін оскаржувані судові рішення, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. Зокрема, зазначає, що касаційна скарга містить ті самі доводи, які були зазначені і в апеляційній скарзі, та які апеляційний суд належно оцінив. Таким чином, доводи касаційної скарги полягають у переоцінці касаційним судом доказів у справі всупереч вимогам статті 335 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року у справі № 2-175/2504/2013, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2013 року, визнано неправомірною бездіяльність начальника УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області П'ятницького A. B. щодо нерозгляду та неповідомлення ОСОБА_3 про результати розгляду скарги ОСОБА_3 від 6 квітня 2013 року в частині ненадання начальником Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Неклесою М. М. відповіді на заяву від 9 лютого 2013 року; зобов'язано начальника УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області Пятницького A. B. розглянути скаргу ОСОБА_3 від 6 квітня 2013 року в частині ненадання начальником Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Неклесою М. М. відповіді на заяву від 9 лютого 2013 року та письмово повідомити ОСОБА_3 про результати розгляду скарги в цій частині.

4 грудня 2014 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист для примусового виконання ухвали суду від 30 вересня 2013 року у справі № 2-175/2504/2013.

Добровільно виконати вказане судове рішення начальник УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області П'ятницький A. B. відмовився.

8 лютого 2014 року старшим державним виконавцем ВПВР ДВС України Попівим Р. І. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 41936000 із примусового виконання ухвали суду від 30 вересня 2013 року у справі № 2-175/2504/2013.

Установлено, що 31 березня 2014 року старшим державним виконавцем ВПВР ДВС України Попівим Р. І. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 41936000 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з ніби-то фактичним виконанням боржником - начальником УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області П'ятницьким A. B. у повному обсязі ухвали суду від 30 вересня 2013 року у справі № 2-175/2504/2013, при цьому копії цієї постанови стягувачу не направлено.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2014 року у справі № 4с-175/1731/2014, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської від 23 жовтня 2014 року, визнано протиправною бездіяльність старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Попіва Р. І. щодо незабезпечення надання ОСОБА_3 - стягувачу в виконавчому провадженні № 41936000 - копії постанови від 31 березня 2014 року про закінчення виконавчого провадження № 41936000 у строки, передбачені частиною третьою статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»; постанову старшого державного виконавця Попіва Р. І. від 31 березня 2014 року про закінчення виконавчого провадження № 41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду від 30 вересня 2013 року у справі № 4с-175/2504/2013 скасовано та зобов'язано старшого державного виконавця Попіва Р. І. відновити виконавче провадження № 41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 30 вересня 2013 року у справі № 4с-175/2504/2013.

12 листопада 2014 року на виконання ухвали Дніпропетровського районного суду від 20 травня 2014 року у справі № 4с-175/1731/2014 старшим державним виконавцем ВПВР ДВС України Попівим Р. І. прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження № 41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року у справі № 4с-175/2504/2013.

23 грудня 2014 року старшим державним виконавцем ВПВР ДВС України Попівим Р. І. вдруге прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 41936000 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з ніби-то фактичним виконанням боржником - начальником УДВС П'ятницькимA. B. у повному обсязі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року у справі № 2-175/2504/2013. Однак, як установив суд, копії цієї постанови не направлено стягувачу ОСОБА_3

14 грудня 2015 року рекомендованим листом № 616 стягувач у виконавчому провадженні № 41936000 ОСОБА_3 направив до Департаменту ДВС МЮ України скаргу на постанову старшого державного виконавця Попіва Р. І. від 23 грудня 2014 року на постанову про закінчення виконавчого провадження № 41936000, в якій просив скасувати зазначену постанову від 23 грудня 2014 року та відновити виконавче провадження № 41936000 із примусового виконання ухвали суду від 30 вересня 2013 року у справі № 2-175/2504/2013.

16 грудня 2015 року рекомендований лист № 616 зі скаргою від 14 грудня 2015 року отримано Департаментом ДВС МЮ України.

У зв'язку з неотриманням відповіді на скаргу від 14 грудня 2015 року, ОСОБА_3 повторно 25 січня 2016 року рекомендованим листом направив на ім'я директора Департаменту ДВС МЮ України Терлецької О. О. скаргу щодо нерозгляду та ненадання відповіді на скаргу від 14 грудня 2015 року, подану у виконавчому провадженні № 41936000.

16 лютого 2016 року ОСОБА_3 отримав із ВПВР ДДВС МЮ України листа від 11 січня 2016 року за вих. № 20.1-405/13/2014 за підписом заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮ України Крайчинського С. С. про результати розгляду скарги від 14 грудня 2015 року, згідно з якою скарга розгляду не підлягає у зв'язку з порушенням строків оскарження.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 383 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній станом на час розгляду справи в суді) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державними виконавцями є начальник відділу примусового виконання рішень, заступник начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, головний державний виконавець, старший державний виконавець, державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, начальники відділів примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, їх заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці відділів примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, заступник начальника районного, районного в місті, міського (міста обласного значення), міськрайонного управління юстиції - начальник відділу державної виконавчої служби, заступник начальника, головний державний виконавець, старший державний виконавець, державний виконавець районного, районного в місті, міського (міста обласного значення), міськрайонного відділу державної виконавчої служби відповідного управління юстиції.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби. Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглядає виключно скарги на рішення, дії чи бездіяльність начальників управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку,

передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби можуть бути оскаржені до керівництва органів державної виконавчої служби, якщо їх оскарження передбачено цим Законом. Скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду. Скарга, подана без додержання вимог, викладених у частині шостій цієї статті, розглядається начальником відділу в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Виходячи з викладеного, суд правильно вважав, що заступник директора Департаменту - начальник ВПВР ДДВС МЮ України Крайчинський С. С. є державним виконавцем, представником влади і зобов'язаний діяти в порядку, передбаченому законом.

Також суд правильно виходив із того, що подана ОСОБА_3 скарга на постанову старшого державного виконавця Попіва Р. І. від 23 грудня 2014 року на постанову про закінчення виконавчого провадження № 41936000 повністю відповідала вимогам частини восьмої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», а тому підлягала розгляду в десятиденний строк із дня її надходження з прийняттям відповідної постанови про результати її розгляду та подальшим направленням постанови заявнику.

Однак, як установив суд на підставі всебічно досліджених у справі доказів, усупереч вимогам частини восьмої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» заступник Департаменту - начальник ВПВР ДДВС МЮ України Крайчинський С. С. подану ОСОБА_3 скаргу від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 41936000 у десятиденний строк із дня надходження не розглянув, не прийняв відповідної постанови про результати розгляду скарги та не направив цієї постанови стягувачу для відома.

За таких обставин суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність неправомірної бездіяльності заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮ України Крайчинського С. С. щодо нерозгляду скарги ОСОБА_3 - стягувача у виконавчому провадженні № 41936000 - у строки та в порядку, передбачені частиною восьмою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження»; неприйняття постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року, поданої у виконавчому провадженні № 41936000; ненаправлення ОСОБА_3 копії постанови, прийнятої за результатами розгляду його скарги від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 41936000.

При цьому стосовно листа заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДДВС МЮ України Крайчинського С. С. про відмову розглянути скаргу ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 41936000 із мотивів порушення строків на оскарження постанови державного виконавця, суд правильно зазначив, що таке мотивування не ґрунтується на нормах законодавства, оскільки Законом України «Про виконавче провадження», за правилами якого повинна розглядатися скарга ОСОБА_3 від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 41936000, не передбачено таких правових наслідків, чи підстав не розглядати скаргу, як порушення строків оскарження постанов державного виконавця.

Таким чином, дослідивши зібрані у справі докази і надавши їм належну оцінку, а також достатньо повно встановивши обставини справи, суд дійшов обгрунтованого висновку про доведеність та підставність заявлених вимог скарги ОСОБА_3, внаслідок чого постановив законну й обгрунтовану ухвалу.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками.

Зокрема, наведені в апеляційній скарзі ДДВС МЮ України доводи стосовно того, що в скарзі ОСОБА_3 від 14 грудня 2005 року, направленій на адресуДДВС МЮ України, не зазначено у зв'язку з чим оскаржується постанова про закінчення виконавчого провадження від 23 грудня 2014 року лише 14 грудня 2015 року, тобто з пропуском десятиденного строку, не вказано коли скаржник отримав дану постанову, а тому ця скарга була залишена без розгляду, апеляційний суд правильно вважав безпідставними, виходячи з того, що ці обставини не звільняють виконавчу службу від належного розгляду скарги, тобто шляхом винесення відповідної постанови.

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність скарги ОСОБА_3 нормам закону щодо її форми і змісту апеляційний суд вважав необґрунтованими, оскільки не зазначено в чому конкретно полягає така невідповідність.

При цьому апеляційний суд належно оцінив ту обставину, що у виконавчому провадженні № 405/13 відсутні докази того, що ВПВР ДВС України виконано вимоги частини третьої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто докази того, що ОСОБА_3 було направлено в триденний строк копію постанови від 23 грудня 2014 року.

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги щодо строків оскарження ОСОБА_3 дій та бездіяльності Крайчинського С. С., апеляційний суд правильно зазначив, що лист останнього від 11 січня 2016 року № 20.1-405/13 (2014) ОСОБА_3 отримав 11 лютого 2016 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті (а. с. 108), а зі скаргою до суду звернувся 18 лютого 2016 року (а. с. 2), тобто в межах 10-денного строку, встановленого статтею 385 ЦПК України.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час розгляду справи в суді) установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Наведені в касаційній скарзі доводи щодо строків звернення до суду зі скаргою були предметом детального дослідження й ретельної оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував, про що свідчить зміст оскаржуваного судового рішення, тому ці доводи, а також посилання заявника у касаційній скарзі на обставини справи і викладення свого бачення подій, що передували зверненню ОСОБА_3 до суду з указаною скаргою, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення указаної скарги та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України КрайчинськогоСергія Станіславовича та заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Пятницького Андрія Васильовича залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик