АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 619/4821/14-ц

провадження № 22ц/790/321/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Коваленко І.П., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Брулевича В.В.,

імена (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року в складі судді Якименко Л.О.,

у с т а н о в и в:

В вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилась спадщина на АДРЕСА_1. Після смерті матері спадкоємцями першої черги був її чоловік ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, її брат ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, та вона. За життя померла заповіту не склала. Батько фактично прийняв спадщину, оскільки на час смерті дружини постійно проживав в указаному житлі, однак за життя спадщину не оформив.

Зазначала, що у встановлений законом строк вона не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки перебувала в Росії. Після повернення до Росії в липні 2013 року вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та дізналася, що 12 грудня 2014 року за реєстровим НОМЕР_1 приватним нотаріусом Дергачівського нотаріального округу Харківської області Смоляною В.В. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - сина ОСОБА_6

Посилаючись на те, що вона є єдиною спадкоємицею за законом, прийняти спадщину в установлений законом строк не могла з поважних причин, ОСОБА_1 просила встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_4 як між матір'ю та донькою; визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2; визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

10 серпня 2015 року ОСОБА_2 подала заперечення на позов, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заперечення мотивовані тим, що доказів пропуску строку для прийняття спадщини з поважних причин позивач не надала.

Рішенням Дергачівського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Встановлено факт родинних відносин, а саме - що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Встановлюючи факт родинних відносин, суд першої інстанції виходив із того, що у прізвищах померлої ОСОБА_4 та у свідоцтві про народження ОСОБА_1 є розбіжності. У зв'язку з цим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню з підстав, передбачених пунктом 1 частиною 1 статті 256 ЦПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції вважав, що причини, внаслідок яких позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлих батьків, не є поважними.

06 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позову, ухвалити в цій частині нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона в 2009 році повернулася в селише Безруки Дергачівського районй Харківської області з наміром подати заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. 03 листопада 2009 року у неї стався приступ, її було доставлено до Комунального закладу охорони здоров'я «Обласна психіатрична лікарня № 1» Харківської обласної державної адміністрації Управління охорони здоров'я України, в якій вона перебувала на лікуванні з 03 листопада 2009 року по 13 травня 2010 року. В подальшому її було оголошено в розшук. В судовому засіданні відповідач підтвердила, що її брат ОСОБА_6 уживав заходів для її розшуку. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги правові позиції, що містяться в постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15.

05 грудня 2017 року ОСОБА_8 - представник ОСОБА_2 подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заперечення мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі належним чином оцінених доказів.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилась спадщина на АДРЕСА_1. За життя померла заповіту не склала.

Спадкоємцями першої черги за законом були чоловік ОСОБА_5 та діти спадкодавця - син ОСОБА_6 та ОСОБА_1 - позивач.

ОСОБА_5 фактично прийняв спадщину, оскільки на час смерті дружини постійно проживав в указаному житлі, однак за життя спадщину не оформив. ОСОБА_6 в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак спадкових прав не оформив. ОСОБА_1 в установлений законом строк з заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не зверталась.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_2 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 12 грудня 2014 року приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Смоляною В.В. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_3 (а. с. 53, 54, 61-64, 88, 107, 119, 146 т. 1).

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (в порядку 212 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення рішення), вірно виходив із відсутності поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строк після смерті батьків.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про перебування ОСОБА_1 на лікуванні в Комунальному закладі охорони здоров'я «Обласна психіатрична лікарня № 1» Харківської обласної державної адміністрації Управління охорони здоров'я України з 03 листопада 2009 року по 13 травня 2010 року не можуть бути прийняті до уваги, оскільки це мало місце після спливу строку, встановленого законом для прийняття спадщини після смерті матері позивача і до смерті батька позивача.

Посилання на постанови Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 є помилковим з урахуванням постанови Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідно переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено та в апеляційному порядку не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2018 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.П.Коваленко

Р.М.Піддубний