АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2018 року м. Київ

Справа 759/5014/17

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва постановленого під головуванням судді Сенька М.Ф. 10 жовтня 2017 року у м. Києві дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,

№ апеляційного провадження:22-ц/796/5005/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.

В С Т А Н О В И В

У березні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу, в якому просила суд стягнути з неї на свою користь борг в сумі 10598, 02 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач ОСОБА_2 та її дочка, проживаючи у квартирі, власником ? частини якої є позивач, починаючи з грудня 2015 року припинила сплату комунальних послуг , у зв'язку з чим позивач була змушена сама сплачувати вартість комунальних послуг в період з грудня 2015 року по березень 2017 року. Оскільки відповідач відмовилась в добровільному порядку повернути позивачу 2/3 вартості сплачених нею комунальні послуг, позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2017 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, 10598, 02 грн. на компенсацію витрат з оплати житлово-комунальних та інших послуг,та 640 грн. судового збору, а всього стягнути 11238,02 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2018 заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення - залишено без задоволення.

Не погодилась із рішенням суду відповідач, нею подано апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Відповідач вказує на те, що за період за який стягуються витрати з оплати житлово-комунальних та інших послуг в квартирі проживало 5 осіб, а не виключно позивач, відповідач та донька відповідача, оскільки акт ЖЕД-3 від 13.03.2017 виключно підтвердив кількість осіб, які проживали в квартирі станом на 13.03.2017, а не протягом періоду з грудня 2015 року по лютий 2017 року, за який стягуються грошові кошти з відповідача. Також вказує на те, що донька відповідача, на дату подання позовної заяви, була малолітньою та не зобов'язана була брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту протяг періоду з грудня 2015 року по лютий 2017року.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та постановити нове судове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу ХIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. На підставі вказаної норми процесуального законодавства розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задовленю виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 29.12.2006, виданого Святошинською районною у м. Києві радою, та договору дарування частки квартири від 04.02.2016, позивачу належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 Іншими співвласниками є дочка позивача ОСОБА_2, їй належить ? частина, та неповнолітня онука позивача ОСОБА_6, їй також належить 1/4 частина (а.с. 20, 22).

Згідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» (ф. №3)від 22.02.2017 у вказаній квартирі зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 21).

Згідно акту ЖЕД-3 від 13.03.2017 складеного майстром технічної дільниці ЖЕД-3 - ОСОБА_9, в квартирі АДРЕСА_1, ОСОБА_7 1972 р.н., та ОСОБА_2, 1975 р.н. зареєстровані, проте не проживають (а.с. 35).

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення з відповідача на свою користь витрат на утримання будинку та прибудинкової території, опалення та газу, централізованого постачання гарячої та холодної води, електроенергію та послуг наданих «Укртелеком», позивачем надано копії квитанцій про сплату нею відповідних витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як особа, яка проживає та користується квартирою АДРЕСА_1 зобов'язана брати участь у витратах, пов'язаних з наданням послуг на утримання будинку та прибудинкової території, та інших комунальних послуг.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006, у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статі Закону передбачений обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 176 СК України, батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 177 СК України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси.

Як вбачається з матеріалів справи, платежі за спожиті житлово-комунальні послуги та утримання будинку і прибудинкової території за період з грудня 2015 року по лютий 2017 року здійсненювались лише позивачем, що підтверджується копіями квитанції (а.с. 4-19).

Доказів на підтвердження того, що відповідач приймала участь в утримнні оспорюваної квартири у вказаний вище період, матеріали справи не містять.

Можливо погодитись з висновком суду першої інстанції, що відповідач повинна нести витрати на оплату житлово-комунальних послуг та інших послуг, проте судом не вірно визначено розмір вказаних витрат.

Так, у спірній квартирі зареєстровано та проживають 5 осіб, що вбачається із довідки форми №3, а не 3, як зазначив суд першої інстанції. (а.с. 21). ОСОБА_2, 1975 р.н. є власником ? частини квартири, а тому в силу положень ст. ст. 319, 322 ЦК України, зобов'язана утримувати майно, що їй належить, в тому числі сплачувати комунальні послуги та інші послуги.

Колегія суддів критично ставиться до посилань суду першої інстанції на Акт ЖЕД-3 від 13.03.2017 складений майстром технічної дільниці ЖЕД-3 - ОСОБА_9, стосовно того, що в спірній квартирі ОСОБА_7 1972 р.н., та ОСОБА_2, 1975 р.н. зареєстровані, проте не проживають, а тому не зобов'язані сплачувати за послуги, які ними фактично не споживалися, оскільки період за який позивач просить стягнути з відповідача платежі за спожиті житлово-комунальні послуги та утримання будинку і прибудинкової території складає з грудня 2015 року по лютий 2017 року, в той час, як акт складений станом на 03.03.2017, тобто жодним чином не підтверджує ту обставину, що вказані особи не проживають у спірній квартирі з 2015 року по 2017 рік.

Відповідач ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_8, яка є власником ? частини, проживають у спірній квартирі, користуються комунальними послугами, а тому зобов'язані сплачувати за вказані послуги, проте у розмірі, що відповідає частці права власності. Але власник майна є малолітньою дитиною, а тому управління майном, яке належить їй на праві власності, і відповідно сплату комунальних послуг та інших послуг, повинні здійснювати батьки, тобто як ОСОБА_2, так і ОСОБА_7

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2, як матері малолітньої ОСОБА_8, яка є власником ? частини квартири, на користь позивача підлягають стягненню платежі за спожиті житлово-комунальні послуги та утримання будинку і прибудинкової території за період з грудня 2015 року по лютий 2017 року в розмірі 1/8 від загальної суми, тобто 1987, 13 грн.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги частково, скасування рішення суду першої станції з постановленням нового судового рішення, про часткове задоволення позовних вимог.

В порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 781, 44 грн., а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 115, 20 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2017- скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4.) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1.) компенсацію витрат за оплату житлово-комунальних послуг та інших послуг в розмірі 1987, 13 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4.) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1.) судовий збір в розмірі 115, 20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1.) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4.) судовий збір в розмірі 781, 44 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: