Справа № 350/735/17
Провадження № 22-ц/779/189/2018
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника ПАТ КБ «ПриватБанк»,

розглянувши справу за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області, постановленого головуючим суддею Калиній Г.В. 16 листопада 2017 року в м. Рожнятів,

в с т а н о в и в :

06.06.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобовязань по кредитному договору №б/н від 09.06.2009 року, укладеного між сторонами на суму 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 36% на рік на суму залишку заборгованості з терміном повернення, що відповідає строку дії картки, утворилась заборгованість, яка станом на 30.04.2017 року становила 14138,46 грн., з якої 3281,55 грн. заборгованість за кредитом, 9707,46 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн. штраф фіксована частина та 649,45 грн. штраф процентна складова.

Оскільки ОСОБА_3 не виконала взяті на себе зобовязання по договору кредиту, позивач просив стягнути вищевказану заборгованість та судові витрати по справі.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 16 листопада 2017 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 14138,46 грн., з якої 3281,55 грн. заборгованість за кредитом, 9707,46 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн. штраф фіксована частина, 649,45 грн. штраф процентна складова та 1600 грн. судових витрат.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Вказує на те, що у липні 2008 року вона отримала платіжну картку ПАТ КБ «ПриватБанк», яку використовувала до грудня 2010 року і заборгованості за цією карткою у неї немає.

ОСОБА_3 зазначає, що вона не підписувала заяву у 2009 році на видачу кредиту, а подана позивачем заява підписана іншою особою, чого судом не взято до уваги, як і не було витребувано оригіналу заяви.

Доказом відсутності заборгованості відповідачка вважає і те, що протягом 2010-2017 року позивач не заявляв вимоги про повернення кредиту.

Апелянт також вказує на пропуск позовної давності, оскільки позивач у заяві не зазначив коли було порушено його право, а саме, посилаючись на триваючі правовідносини, зокрема, на систематичне зняття коштів з платіжної картки, не зазначив дату порушення по кожній отриманій сумі та не подав відповідний розрахунок.

Не погоджується апелянт і рішенням суду в частині стягнення штрафів, оскільки заява на видачу кредиту не містить умов щодо сплати штрафів у разі невиконання зобовязань, і крім того, між сторонами не був укладений договір про нарахування неустойки.

ОСОБА_3 також посилаються на п.10 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до якого несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Безпідставним відповідач вважає і стягнення 1600 грн. судового збору, оскільки надане позивачем платіжне доручення про перерахунок зазначеної суми не містить передбачених чинним законодавством обовязкових реквізитів, зокрема, підпису уповноваженої особи банку, печатки банку, відмітки про дату виконання платіжного доручення.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

За змістом п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим суд застосовує норми ЦПК України від 18 березня 2004 року, які діяли на час ухвалення оскаржуваного рішення, а справу переглядає в порядку, передбаченому ЦПК України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась. У поданій апеляційній скарзі просила розглядати справу без її участі.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк», дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09.06.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н на суму 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписом у анкеті-заяві ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, становить між нею та Банком договір. (а.с.6)

В матеріалах справи міститься копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» по договору, укладеного з ОСОБА_3, якою визначено тип кредитної лінії, валюта рахунку, базова ставка на місяць, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, комісія за зняття готівки, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф при порушенні термінів платежів, а саме, 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів, та інші платежі, повязані з користуванням платіжною карткою.(а.с.7)

Встановлено, що у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором позивач зазначив про наявну заборгованість станом на 30.04.2017 року у розмірі 14138,46 грн., з якої 3281,55 грн. заборгованість за кредитом, 9707,46 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн. штраф фіксована частина, 649,45 грн. штраф процентна складова.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Встановлено, що згідно кредитного договору б/н від 09.06.2009 року ОСОБА_3 отримала три картки: № 230947, № 534158, № 605628, остання з яких терміном дії до 07.2020 року.

Наведене підтверджено довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк», випискою про рух коштів за вказаними картками, копіями заяв ОСОБА_3 про видачу кредитів від 09.06.2009 року та від 26.07.2011 року, а також фото клієнта з продуктом.

З виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_3 користувалась виданими їй картками, зокрема розраховувалась за покупку товарів, поповнення мобільного телефону та ін.(а.с.64-66)

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Посилання ОСОБА_3 на те, що вона не підписувала заяву від 09.06.2009 року не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема копією заяви, випискою по рахунку, фото клієнта з продуктом.

Крім того, ОСОБА_3 не заявляла вимоги про визнання договору кредиту недійсним.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи відповідачки про пропуск позовної давності, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 та ч.5. ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-134цс14 від 01.10.2014 року висловлена правова позиція щодо застосування позовної давності. Зокрема, зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Оскільки строк дії картки встановлений до 07.2020 року немає підстав для висновку про пропуск позовної давності.

Безпідставними є і посилання ОСОБА_3 у скарзі на положення ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо несправедливості умов договору, з якими споживач не мав можливості ознайомитись, оскільки, як було зазначено вище, підписом у анкеті-заяві ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, становить між нею та Банком договір.

Крім того, у анкеті-заяві зазначено, що заявниця ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.(а.с.120)

Що стосується вирішення питання розподілу судових витрат, то рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1600 грн. судового збору підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_3 є особою з інвалідністю І групи, і відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

В решті рішення суду слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 16 листопада 2017 року в частині стягнення 1600 грн. судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення судових витрат.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_4