Провадження №2/447/229/18
Справа №447/2099/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

14.08.2018 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Павліва В.Р.,

за участю секретаря судового засідання Вербовської У.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №447/2099/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

інтереси позивача представляв ОСОБА_4,

інтереси відповідача ОСОБА_5 представляв ОСОБА_6,

Процесуальні дії у справі.

Провадження у справі відкрито судом 08.07.2013 на підставі позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" відповідно до якого позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №208038-cred від 13.02.2008 у розмірі 2979,65 доларів США, що на момент подання позову становило 23807,38 гривень та судові витрати. Позов обґрунтовує тим, що 13.02.2008 позивач уклав з відповідачем ОСОБА_1 кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1500,00 доларів США терміном до 10.08.2009, а ОСОБА_5 зобов'язалася повернути кредит до визначеної дати і сплачувати щомісячно відсотки за користування кредитом за відсотковою ставкою 25% річних. У зв'язку з порушенням ОСОБА_5 своїх зобов'язань за договором у неї виникла заборгованість у розмірі 2979,65 доларів США, з яких 899,30 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 1908,66 доларів США заборгованість за відсотками; 171,68 доларів США - штраф (фіксована та процентна частини). В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором кредиту позивач уклав з відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_3 договори поруки від 13.02.2008. Тому, відповідачі відповідають за невиконання умов договору перед позивачем, як солідарні боржники.

Представник позивача пояснив, що строк позовної давності позивач не пропустив, що встановлено судом касаційної інстанції, розмір заборгованості розраховано правильно і просив позов задовольнити у повному обсязі. Крім того, зазначив, що у суді апеляційної інстанції відповідач визнала наявність у неї заборгованості та таке визнання також стверджується заявою відповідача від 21.05.2015.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник проти задоволення позову заперечили. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, оскільки банк пропустив строк позовної давності звернення до суду.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 (попереднє прізвище та ім'я ОСОБА_7, згідно зі свідоцтвом про зміну імені від 20.12.2013 серії І-СГ №014993) просила закрити провадження, осільки на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24.11.2009 у справі №2-1183/09 з відповідачів вже стягнули заборгованість за кредитним договором №208038, яка виникла станом на 12.08.2009. Зазначене рішення набрало законної сили і було пред'явлено позивачем до виконання. Однак, незважаючи на це позивач зловживаючи правом подав позов, відповідно до якого хоче стягнути з відповідачів заборгованість повторно.

Інші учасники судового розгляду у судові засідання не зявилися, хоча були належно повідомлені про час та місце проведення судових засідань у справі, тому суд постановив проводити розгляд справи у їх відсутності.

10.10.2013 ухвалено заочне рішення, яким позов задовольнили в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.05.2016 зазначене рішення залишено без змін. 16.08.2017 рішення суду І інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасував Вищий спеціалізований суд України з розглдяу цивільних і кримінальних справ та направив справу на новий розгляд до суду І інстанції.

22.01.2018 Миколаївський районний суд Львівської області постановив ухвалу щодо витребування доказів, якою зобов'язав позивача надати інформацію щодо спорів чи судових справ між тими ж сторонами про той самий предмет і щодо стану виконання рішення від 24.11.2009 у справі №2-1183/09. Позивач на виконання ухвали надав суду виписку з особового рахунку позичальника.

14.08.2018 Миколаївський районний суд Львівської області закрив провадження у справі у частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13.02.2008 №208038, яка утворилася станом на 12.08.2009 року у розмірі 1255,22 доларів США з яких: 899,30 доларів США - тіло кредиту, 265,49 доларів США - проценти за користування кредитом, 90,43 доларів США - штраф.

Суд встановив:

Відповідно до кредитного договору від 13.02.2008 №208038-cred позивач надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 1500,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом 25% річних. Сторони визначили строк виконання зобов'язань за кредитним договором - 10.08.2009. Договором визначено, що строк позовної давності становить 5 років.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 13.02.2008 позивач уклав з ОСОБА_3 та ОСОБА_8 договори поруки, відповідно до яких передбачили, що поручитель відповідає перед кредитором за невиконання позичальником своїх зобов'язань зі сплати: тіла кредиту, відсотків, винагород, штрафів, пені, відшкодування збитків та інших платежів за договором. Договорами визначено, що строк позовної давності становить 5 років.

З розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що погашати тіло кредиту ОСОБА_5 припинила у жовтні 2008 року, з того часу у неї виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 899,29 доларів США, а також утворилася прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом і банк нарахував їй штраф за неналежне виконання зобов'язань.

Після закриття провадження щодо частини позовних вимог, предметом позову є стягнення заборгованості, яка утворилася станом на 14.05.2013 у розмірі 1724,42 доларів США: 1643,17 доларів США - відсотки за користування кредитом, 81,25 доларів США - штраф.

Оцінка суду.

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що між сторонами спору виникли кредитні правовідносини, що врегульовані ЦК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Отже, з моменту укладення кредитного договору - 13.02.2008, у ОСОБА_5 виникло цивільно-правове зобов'язання з поверення отриманих у кредит коштів позивачу, а також сплати, передбачених договором процентів. Відповідно до п. 3.1. кредитного договору позичальник платить відсотки за користування кредитом в розмірі 25% річних, розрахунок яких проводиться з моменту зарахування тіла кредиту на картковий рахунок позичальника до дати погашення кредиту згідно з графіком погашення кредиту і процентів. Кінцева дата визначена графіком погашення кредиту та процентів, який оформлений додатком №1 до договору є 10.08.2009. Договір не містить положень щодо нарахування відсотків після дати погашення кредиту.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позовна вимога щодо стягнення 1643,17 доларів США відсотків за користування кредитом за період з 12.08.2009 по 14.05.2013 задоволенню не підлягає.

Позивач скористався правом передбаченим ст.546 ЦК України щодо забезпечення належного виконання такого зобов'язання неустойкою та порукою.

Згідно зі ст.533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_2 уклали з позивачем два окремі договори поруки.

Згідно з позовними вимогами позивач просить стягнути заборгованість солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_9 не розмежовуючи відповідальність позичальника за договором та поручителів. Зокрема, ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_9 уклали з позивачем окремі договори поруки, а отже у суду немає підстав вважати, що поручителі дали поруку спільно. Тому, виходячи з правової природи укладених договорів, суд доходить висновку, що кожен з поручителів відповідає за зобов'язаннями солідарно лише з боржником, солідарна відповідальність у поручителів між собою не виникає.

Таким чином, у ОСОБА_5 та поручителів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, кожен з яких відповідає солідарно з ОСОБА_1, виник обов'язок повернути заборгованість, яка виникла за кредитним договором від 13.02.2008.

Відповідно до ст.550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Зокрема, розділом 5 кредитного договору визначено обов'язок ОСОБА_5 щодо сплати неустойки у виді штрафу за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). ОСОБА_5 порушила строк виконання зобов'язання, а отже згідно з умовами договору, а саме розділу 5 кредитного договору у неї виник обов'язок сплатити неустойку у виді штрафу за неналежне виконання умов договору. Сторони збільшили визначений законом строк позовної давності щодо сплати неустойки, а тому позовна вимога щодо стягнення 81,25 доларів США - штрафу підлягає до задоволення.

Відповідно до довідки від 24.02.2016 №D4V9-3ML0-VKV2-7S8B, станом на 24.02.2016 у ОСОБА_5 відсутня заборгованість перед позивачем. Однак, преметом спору є заборгованість, яка виникла за період з 12.08.2009 по 14.05.2013, позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі і судом встановлено, що станом на момент подачі позову заборгованість відповідачів перед позивачем не була погашена. Тому, суд критично оцінює доводи сторони відповідачів щодо відсутності заборгованості перед позивачем.

Відповідно до ст.206 ЦПК України визнання відповідачем позову має місце лише за певних умов. Зокрема, воно має бути здійснене в письмовій формі, адресоване суду, має відповідати закону і суд повинен роз'яснити стороні процесуальні наслідки таких дій, внаслідок чого переконатися у добровільності її позиції. Крім того, якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то для задоволення позову у повному обсязі такі заяви повинен зробити кожен з відповідачів. У ході судового розгляду жоден з відповідачів не визнав позову. Навпаки, відповідачі заперечували наявність заборгованості.

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню і зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таких заяв відповідач та його представник суду не подавали і у судовому засіданні не давали відповідних пояснень, які б суд мав можливість безпосередньо оцінити.

Тому, попередні заяви відповідача (усні чи письмові) суд відхиляє, оскільки суд не мав можливості безпесередньо пересвідчитися в наявності законних підстав для постановлення рішення з урахуванням зазначених заяв.

Суд відхиляє доводи представника відповідача ОСОБА_5, щодо пропуску строку позовної давності, виходячи з такого. Відповідно до ст.259 ЦК України, яка діяла і на момент укладення кредитного договору і договорів поруки, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Зі змісту п.5.7. кредитного договору та п.12 договорів поруки позовну давність збільшено. Вона становить 5 років. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права. Суд приходить до висновку, що позивач довідався про порушення свого права у жовтні 2008 року, коли ОСОБА_5 перестала належно виконувати свої зобов'язання за договором. Позов до суду позивач пред'явив у липні 2013 року.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судом встановлено, що у 2009 році позивач вже звертався з позовом про стягнення заборгованості за даним кредитним договором у зв'язку з чим строк позовної давсності переривався.

Враховуючи наведене, позивач не пропустив строк позовної давності, а отже відсутні підстави для відмови у задоволенні позову, на які покликається представник відповідача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач при подачі позову сплатив судовий збір у мінімальному розмірі. Тому, незважаючи на те, що позов задовольнили частково, розподіляючи судові витрати суд доходить висновку, що з відповідачів підлягає стягненню судових збір у розмірі, який сплатив позивач при пред'явленні позову. Оскільки ЦПК України не передбачено можливості стягнення судового збору з відповідачів солідарно, суд присуджує до стягнення на користь позивача судовий збір у сумі 238,07 гривень, яка має бути стягнена з кожного з відповідачів у рівних частинах, а саме по 79,35 гривень.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 та поручителів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, кожен з яких відповідає солідарно з ОСОБА_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 81 (вісімдесят один) долар США 25 центів.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 238,07 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Миколаївський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, Дніпропетровської області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 14360570.

Відповідачі: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1;

ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2;

ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3.

Повний текст рішення складено 20.08.2018.

Суддя Павлів В. Р.