Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 2-560/2001 Головуючий у 1 інстанції: Ворожбянов А.М.
Провадження № 22-ц/778/464/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3

апелянта ОСОБА_4 та його представника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 травня 2001 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Токмацької об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про продовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на земельний пай,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2001 року ОСОБА_2 звернулась до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовом до Михайлівської податкової інспекції про продовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на земельний пай.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2. померла її мати - ОСОБА_6. Після її смерті залишився сертифікат на право на земельний пай в розмірі 6,61 га, який знаходиться в угіддях КСП «Мир» Михайлівського району Запорізької області. При зверненні в нотаріальну контру для оформлення спадщини їй було відмовлено с тих підстав, що нею було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини. Інших спадкоємців, крім неї, у ОСОБА_6 немає. Посилаючи на вказані обставини, ОСОБА_2 просила поновити строк для прийняття спадщини та визнати право власності на земельний пай в розмірі 6,61 га, який знаходиться в угіддях КСП «Мир» Михайлівського району Запорізької області.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 травня 2001 року позов задоволено. Продовжено ОСОБА_2 строк для прийняття спадщини. Визнано право власності на земельний пай в розмірі 6,61 га, який знаходиться в угіддях КСП «Мир» Михайлівського району Запорізької області.

18 листопада 2017 року ОСОБА_4, який не був учасником справи, подано апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій він посилається на порушення судом при

розгляді вищезазначеної справи норм матеріального і процесуального права, які, на його

думку, є підставами для скасування рішення суду з відмовою у позові ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що є сином сестри ОСОБА_2 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є дочкою померлої ОСОБА_8.

Вказує, що його матір прийняла спадщину після смерті бабусі ОСОБА_6, але до участі у цій справі не залучалась, а відповідачем безпідставно було визначено податковий орган.

ІНФОРМАЦІЯ_5. ОСОБА_7 померла, після якої він як син в шестимісячний строк звернувся з заявою про прийняття спадщини - 21.06.2013р.

Вказував, що, оскільки його матір ОСОБА_7 мала право на спадщину після своєї матері ОСОБА_6, то, відповідно, він як спадкоємець ОСОБА_7 має право на ту частку спадщини, яка належала останній та яку вона прийняла, але не оформила за життя. Вважає, що в такий спосіб були порушені права ОСОБА_7, яка не була залучена до участі у цій справі, а право на все спадкове майно у вигляді земельного паю було неправомірно визнано за одним спадкоємцем - ОСОБА_2, а тому порушені і його права як спадкоємця ОСОБА_7 на спадкування частки його матері у майні померлої ОСОБА_6.

Ухвалою судді Апеляційного суду Запорізької області від 25 жовтня 2017р. апеляційну скаргу залишено без руху для сплати судового збору у сумі 792,41 грн. та надання доказів на підтвердження родинних відносин між померлими ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

На виконання ухвали ОСОБА_4 було надано квитанцію про сплату судового збору у сумі 792,41 грн. ( а.с. 46) та архівний витяг з актового запису від 25.06.1937р. № 35 про народження ОСОБА_9 ( а.с. 48, 51, 54).

Ухвалою судді Апеляційного суду Запорізької області від 07 листопада 2017р. продовжено строк ОСОБА_4 для усунення недоліків апеляційної скарги в частині надання доказів на підтвердження родинних відносин між померлими ОСОБА_8 та ОСОБА_7, оскільки в актовому записі про народження останньої матір»ю зазначена ОСОБА_10 ( а.с. 66).

Вказану ухвала повернулась до апеляційного суду без вручення ОСОБА_4, тому ухвалою судді Апеляційного суду Запорізької області від 03 січня 2018р. йому було продовжено строк на усунення недоліків, та встановлено 15 днів з дня отримання копії ухвали за приписами ст.ст. 185, 357 ЦПК у новій редакції ЗУ від 03.10.2017р., яка набрала чинності з 15.12.2017р. ( а.с. 68-72).

На виконання ухвали представником ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_5 надано заяву про те, що апелянт 14.12.2017р. звернувся до Дніпровського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою про внесення змін до актового запису № 35 від 25.06.1937р., а саме: ім»я матері дитини (ОСОБА_9) з «ОСОБА_9» на «ОСОБА_9», а також долучив відповідь цього органу ( а.с. 78-79).

Згідно долученої до заяви відповіді Дніпровського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 268/17.4-05.06-84 від 11.01.2018р., питання про внесення виправлення до актового запису за приписами п. 1.10 Правил розглядається протягом трьох місяців з дня подання відповідної заяви ( а.с. 78).

У зв»язку з зазначеним, адвокат ОСОБА_5 просив визнати причини тривалого

не усунення недоліків поважними ( а.с. 79).

З урахуванням вказаних обставин ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2018р. було відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4, а відповідь органу РАЦС або виправлений актовий запис вирішено дослідити в ході апеляційного розгляду справи ( а.с. 83).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24 січня 2018р. також було витребувано з Михайлівської державної нотаріальної контори Запорізької області спадкову справу № 169 за 1998 року, відкриту після померлої ОСОБА_8, копія якої не витребувалась судом першої інстанції, для перевірки кола спадкоємців, які прийняли спадщину після її смерті. А також витребувано з Шостої Запорізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 49/2013, відкритої після померлої ОСОБА_7 ( а.с. 85).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2018р. з урахуванням навантаження судді та необхідності отримання відповіді Дніпровського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області розгляд апеляційної скарги ОСОБА_11 призначено на 22 березня 2018р. ( а.с. 88).

Справа не слухалась у судовому засіданні 22 березня 2018р. по суті, оскільки судова повістка, спрямована на наявну адресу позивача ОСОБА_2, повернулась без вручення із зазначенням, що «адресат з цієї адреси вибув» ( а.с. 95-101).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2018р. замінено відповідача в особі Михайлівської податкової інспекції правонаступником в особі Токмацької об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області ( а.с. 150).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 березня 2018р. було витребувано з Михайлівської державної нотаріальної контори інформацію, чи були отримані спадкоємцями померлої ОСОБА_8 свідоцтва про право на спадщину, а також інформації з Михайлівської райдержадміністрації про оформлення або сертифікату про право на земельну частку (пай) на ім»я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6, або виділення на його підставі земельної ділянки в натурі на ім»я ОСОБА_2 ( а.с. 151-152).

Зважаючи на те, що оскаржуване ОСОБА_11 рішення суду постановлено у 2001р., та позивач ОСОБА_12 змінила місце мешкання, а також є особою похилого віку - 1938 року народження, судом було зроблено запити до органів РАЦС та адресно-довідкового бюро міграційної служби ( а.с. 155-156).

06.04.2018р. було отримано інформацію про нове місце реєстрації ОСОБА_2, яка з 2006р. мешкає у м. Запоріжжі ( а.с. 175).

Апеляційний розгляд справи був призначений на 26 квітня 2018р., але відомостей про отримання ОСОБА_2 судової повістки не було, тому справу відкладено на 17 травня 2018р., у якому ОСОБА_2 просила відкласти розгляд справи для укладення угоди з адвокатом, ознайомлення з матеріалами справи, отримання копії апеляційної скарги та підготовки відзиву на неї.

Наступне судове засідання 06 червня 2018р. було відкладено за клопотанням адвоката ОСОБА_5 про ознайомлення з відзивом та численними письмовими клопотаннями позивача, яких вони не отримали, та для можливості надання відповіді на відзив та письмових заперечень проти вказаних клопотань.

В судовому засіданні 09 серпня 2018р. апелянт ОСОБА_11 та його адвокат ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її.

Адвокат позивача ОСОБА_3 заперечувала проти апеляційної скарги та просила

залишити її без задоволення або закрити апеляційне провадження, оскільки, на її думку, права ОСОБА_4 оскаржуваним рішенням не порушуються.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, апелянта та його адвоката, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та нові зібрані у справі докази, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Справа розглянута судом першої інстанції під час дії цивільно-процесуального кодексу УССР від 18.07.1963.

З 15.12.2017р. набув чинності ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017р., яким внесені зміни до ЦПК України в ред. від 18.03.2004р., тому в ході апеляційного розгляду слід перевіряти дотримання судом першої інстанції вимог ЦПК України в ред. від 18.07.1963, а здійснювати апеляційний розгляд справи та ухвалювати судове рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги слід за положеннями цивільно-процесуального кодексу у новій редакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Трудолюбимівка Михайлівського району Запорізької області у віці 83 років померла ОСОБА_6 ( а.с. 3).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, її матір»ю зазначена ОСОБА_6 ( а.с. 6).

Згідно довідки земельно-кадастрового бюро при Михайлівському відділу земельних ресурсів № 224 від 19 квітня 2001р., померлій ОСОБА_6 за життя була членом КСП «Мир» та має право на земельну частку (пай) розміром 6,61 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується сертифікатом НОМЕР_4, виданим Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області 12 червня 1996р. ( а.с. 4-5, 10).

З довідки Високівської сільради Михайлівського району Запорізької області № 213 від 19.03.2001р. слідує, що на сертифікат НОМЕР_1, виданий ОСОБА_6,

заборон (арешту) не існує ( а.с. 8).

В позовній заяві, поданій до Михалійвського районного суду 18.04.2001р., спрямованій до відповідача в особі Михайлівської податкової інспекції, ОСОБА_2 просила продовжити їй строк для прийняття спадщини та визнати право власності на спадкове майно у вигляді земельного паю розміром 6,61 га, який знаходиться в угіддях КСП «Мир» Михайлівського району Запорізької області.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею після померлої ОСОБА_6, її право на спадкування підтверджується наявними матеріалами справи: копією свідоцтва про народження, в якому померла зазначена її матір»ю, копією свідоцтва про смерть матері ОСОБА_6, копією сертифікату на земельну частку (пай) на ім»я померлої та іншими документами.

Відповідно до ч.1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційний суд при вирішення питання за апеляційною скаргою ОСОБА_4 визнав її прийнятною для апеляційного розгляду з огляду на наступне.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що у ОСОБА_6 було дві дочки: позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_7, яка є його матір»ю та своєчасно звернулась до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_6, але не була залучена до участі як відповідач у цій справі. Вважає, що в такому разі його матір ОСОБА_7 набула права на спадкове майно, а тому рішенням суду порушені її права на спадкування земельної частки (паю).

Вказує, що в 2012р. ОСОБА_7 померла, та він прийняв спадщину після її смерті, а тому має право на все належне матері на час її смерті майно, зокрема, на ? частину земельного паю. Тому просить скасувати рішення Михайлівського районного суду від 23.05.2001р. та відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Перевіркою вказаних доводів встановлено, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2, Витягом з Державного реєстру реєстрації актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ( а.с. 22, 27, 29-30, 36).

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_5. ( а.с. 26, 126).

У встановлений законом 6-місячний строк ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 його матері - ОСОБА_13 (а.с.119), зазначивши, що до складу спадщини належить земельна ділянка. А тому є її спадкоємцем, який своєчасно прийняв спадщину за законом, та має право на все майно, належне померлій на день її смерті.

Щодо складу спадкового майна, яке належало в дійсності його матері ОСОБА_7, апелянт зазначає, що їй, зокрема, в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_6 належить частина земельного паю, який незаконно оформила на себе інша спадкоємиця - ОСОБА_2 на підставі судового рішення у справі, до участі у якій не залучалась його матір. Тому вважає, що оскаржуваним рішення порушені і його права, як спадкоємця ОСОБА_7

З приводу цих доводів апеляційної скарги апеляційним судом встановлені наступні обставини.

За витребуваною апеляційним судом спадковою справою встановлено, що спадкоємцями після померлої ОСОБА_8 є її доньки: ОСОБА_2 та ОСОБА_7.

Перевіркою за архівним витягом Державного архіву Запорізької області запису акту про народження № 35 від 25 червня 1937р., вчиненого відділом ЗАЦС при Трудолюби-мівській сільраді Михайлівського району Запорізької області, встановлено, що матір»ю ОСОБА_9 є ОСОБА_10 ( а.с. 51, 54).

В ході апеляційного розгляду справи апелянтом ОСОБА_4 було надано повідомлення відділу державної реєстрації цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про внесення до актового запису № 35 від 25.06.1937р. змін від 02 березня 2018р. № 29/04/2.06-33, зокрема: доповнено по-батькові дитини ОСОБА_9 - «ОСОБА_9», місце народження - «Україна, Запорізька область, Михалівський р-н, с. Трудолюбимівка», виправлено ім.»я матері дитини з «ОСОБА_9» на «ОСОБА_9», власне ім.»я з «ОСОБА_9» на «ОСОБА_9» ( а.с. 191).

З Витягу з реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № від 03.11.2007р. вбачається, що дошлюбне прізвище ОСОБА_7 - ОСОБА_7 ( а.с. 57).

З витребуваної з Михайлівської державної нотаріальної контори копії спадкової справи № 169, відкритої 27.08.1998р. після смерті ОСОБА_6 вбачається, що 27 серпня 1998 року ОСОБА_2 звернулася з заявою про прийняття спадщини, зазначивши, що, крім неї, спадкоємцем є ОСОБА_7, а до спадкової маси входить: житловий будинок в с. Трудолюбимівка, право на земельну частку (пай) та грошовий вклад (а.с. 106).

21 вересня 1998 року ОСОБА_7 звернулася до Михайлівської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про прийняття спадщини за законом. В заяві було зазначено, що, крім неї, спадкоємцем є ОСОБА_2, а до складу спадщини входить майно: житловий будинок АДРЕСА_1, право на земельну частку (пай), грошові заощадження (а.с.107).

Таким чином, на підставі вказаних документів дійсно встановлено, що матір»ю ОСОБА_7 є померла ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_6, та спадкоємець ОСОБА_7 своєчасно прийняла спадщину після її смерті.

Що стосується наявності у ОСОБА_7 права на земельну ділянку на час смерті, то колегією встановлені такі обставини.

Як вже зазначалось, в заявах про прийняття спадщини спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_7 до складу спадкового майна включили: житловий будинок АДРЕСА_1 із приналежною до нього земельною ділянкою, право на земельну частку (пай), грошові заощадження. А тому земельна ділянка була лише як приналежна до житлового будинку, про іншу земельну ділянку, належну померлій ОСОБА_6, відомостей матеріали справи не містять.

В заяві про прийняття спадщини ОСОБА_4 зазначає, що після його матері до складу спадщини входить земельна ділянка без зазначення її адреси та місцезнаходження, про решту майна в заяві не йдеться ( а.с. 119).

З апеляційної скарги ОСОБА_4 вбачається, що він спорить лише з приводу оформлення ОСОБА_2 на своє ім»я спадкового майна у вигляді земельного паю у розмірі 6,61 га в угіддях КСП «Мир» Михалівського району Запорізької області, право на який оспорюваним ним рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 23.05.2001р. визнано за ОСОБА_2

Вважає, що, оскільки його матір прийняла спадщину, але не оформила її за життя, то право на успадковане нею майно переходить до нього як спадкоємця після її смерті, але оскаржуване рішення суду перешкоджає у оформленні належної матері частки земельного паю.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_4, ОСОБА_2 в письмовому відзиві вказувала, що між нею та сестрою було здійснено добровільний розподіл спадкового майна, згідно з яким ОСОБА_7 забрала собі житловий будинок № АДРЕСА_1 із приналежною земельною ділянкою та всі речі, що знаходились у ньому, зокрема, дві цінні ікони, а їй за домовленості був виділений земельний пай.

Позивач вказувала, що, враховуючи, що між ними з сестрою такий розподіл спадкового майна фактично відбувся, вона не претендувала на будинок із земельною ділянкою, тому в судовому порядку ставила питання лише про визнання права власності на земельну частку (пай). А ОСОБА_9 деякий час мешкала у зазначеному спадковому будинку, який згодом одноосібно продала.

Такі заперечення позивача заслуговують на увагу, оскільки узгоджуються із зібраними матеріалами справи, зокрема, на стадії апеляційного розгляду, оскільки судом не було витребувано навіть спадкової справи після смерті ОСОБА_6.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 з дня подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом 13 років не зверталась.

Лише 04.10.2011р. (через 13 років) нею було подано до Михайлівської державної нотаріальної контори заяву з приводу оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_6 ( а.с. 111).

Михайлівською державною нотаріальною конторою 29.10.2011р. на її звернення надіслано лист за № 1663/02-14, в якому їй надані роз»яснення, що її заява про прийняття спадщини надійшла 21.09.1998р. за № 221, долучена до спадкової справи № 169 за 1998 рік, а тому вона у любий прийомний робочий день може звернутись з відповідними документами, передбаченими законодавством для оформлення спадщини, перелік яких був зазначений нотаріусом, та із здійсненою оплатою державного мита ( а.с. 31, 112).

Отримавши ці роз»яснення, ОСОБА_7 за життя до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_5. так і не з»явилась до нотаріуса оформлювати спадщину.

Зі спадкової справи № 169 вбачається, що свідоцтво про право на спадщину не було отримано жодною із сестер та на жодний вид спадкового майна, що додатково вказує на те, що спадщина фактично ними була розділена добровільно.

Вказане відслідковується і за діями спадкоємиць, які не претендували на майно, виділене кожній, зокрема, ОСОБА_7 на пай, який з 1998р. не міг залишатися в статусі земельного паю, а мав бути оформлений належним чином шляхом виділення земельної ділянки в натурі, а ОСОБА_2 - на житловий будинок. Та також не зазначив спадковим майном в своїй заяві і сам ОСОБА_4 інше майно, яке було предметом спадкування спадкоємцями після його бабусі ОСОБА_6, а зазначає про земельну ділянку, що вказує на те, що і його матері, і йому було відомо, що ОСОБА_2 замість сертифікату на пай отримала виділену в натурі земельну ділянку.

З»ясовуючи питання про те, чи було оформлено та в який спосіб право на спадщину ОСОБА_2 на підставі оскаржуваного рішення суду, апеляційний суд встановив.

Розпорядженням голови Михайлівського районної державної адміністрації від 09 листопада 2007р. № 574 «Про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) гр.. ОСОБА_2.» виділено в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 земельні ділянки взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) НОМЕР_3 та НОМЕР_4 по колишньому КСП «Мир загальною площею 10,5180 га рілля для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в тому числі за сертифікатом матері ОСОБА_6 Дозволено ОСОБА_2 замовити виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку ( а.с. 176).

З огляду на все вищенаведене, ОСОБА_7 за положеннями матеріального права мала бути визначена відповідачем у справі за позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на земельний пай, але, враховуючи, що між спадкоємцями відбувся добровільний поділ спадкового майна та остання ставила питання лише щодо земельного паю, який за погодженням був виділений їй, то помилково визначила відповідачем у своєму позові податковий орган.

Визнаючи право власності на земельний пай за ОСОБА_2, суд не перевірив достовірність інформації щодо відсутності інших спадкоємців, спадкову справу від державної нотаріальної контори не витребував.

Отже, судом у справі за позовом ОСОБА_2 вирішувалось питання про право ОСОБА_7 на успадковане майно, яке, хоча і було розділено між спадкоємцями, але у випадку судового спору мало розглядатись з її участю.

Проте за життя, після прийняття спадщини та протягом 14 років до дня своєї смерті ОСОБА_7 не вчинила жодних дій, спрямованих на її оформлення та фактичного отримання спадщини у вигляді земельного паю в розмірі 6,61 га, який знаходиться в угіддях КСП «Мир» Михайлівського району Запорізької області, що належав ОСОБА_8, не оспорила рішення суду, на підставі якого за ОСОБА_2 було визнано право власності на земельний пай, не зверталась до сестри з приводу цього паю та в подальшому з приводу виділеної на його підставі земельної ділянки.

З зазначеного випливає, що у ОСОБА_7 за життя був відсутній інтерес до земельного паю, який є предметом спору у цій справі.

Натомість, ОСОБА_2, на підставі рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 травня 2001 року оформила за собою право на земельний пай в розмірі 6,61 га, який знаходиться в угіддях КСП «Мир» Михайлівського району Запорізької області, який належав ОСОБА_8, та отримала відповідний сертифікат направо на земельну частку (пай).

В подальшому на підставі розпорядження голови Михайлівської районної державної адміністрації від 09 листопада 2007 року № 574 « Про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2.», їй виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_4 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується інформацією наданою Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області (а.с.176).

З зазначеного випливає, що ОСОБА_2 на підставі рішення суду, починаючи з 2001 року, відкрито володіла зазначеним земельним паєм до його виділення в натурі, а з листопада 2007р. - виділеною на його підставі земельною ділянкою.

Тобто на час смерті ОСОБА_7 право на земельну частку (пай) в порядку спадкування припинилось, а у ОСОБА_2 виникло замість нього право власності на конкретну, виділену в натурі земельну ділянку, права на яку ОСОБА_7 за життя не набувала. А тому не виникло такого права і у апелянта ОСОБА_4 як спадкоємця останньої.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX). Суд має визначити, чи органи влади здійснювали свої повноваження порушити та провести екстраординарну процедуру перегляду судової постанови таким чином, щоб забезпечити, наскільки це можливо, справедливу рівновагу між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства (див., mutatis mutandis, справи «Нікітін проти Росії» (Nikitin v. Russia), заява № 50178/99, п. 57, ECHR 2004-VIII, та «Савінський проти України» (Savinskiy v. Ukraine), заява № 6965/02, п. 23, від 28 лютого 2006 року). У вказаних справах, як зауважив Суд, з матеріалів у справі не видно, що існували будь-які «вагомі та непереборні обставини», які могли б служити обґрунтованим поясненням того, чому остаточну судову постанову від 23 жовтня 2000 року було переглянуто і скасовано.

Враховуючи вказаний проголошений Європейським судом з прав людини принцип, та виходячи з матеріалів цієї справи, а саме: що за життя протягом 14 років ОСОБА_7 не проявила інтересу до земельного паю, який входив до складу спадкового майна, не оспорила рішення суду, на підставі якого за ОСОБА_2 було визнано право власності на земельний пай, не зверталась до нотаріальної контори у роз»яснений нотаріусом спосіб або до сестри з приводу цього майна, а ОСОБА_2 оформила спадщину та відкрито володіла земельним паєм 9 років, в подальшому протягом ще 5 років до смерті сестри виділеною на цей пай земельною ділянкою, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що за формальними підставами не може бути скасовано оскаржуване апелянтом судове рішення, яке виконано, та у перспективі його скасування не змінить становища, за яким право на спадковий земельний пай, на яке мала право матір апелянта, вже припинено шляхом трансформації у право власності, яке не набувалось матір»ю апелянта за життя, а тому не може виникнути для її спадкоємців після її смерті.

Беручи до увагу все вищенаведене, колегія суддів у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 23 травня 2001 року

у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту судового рішення.

Постанова виготовлена 20 серпня 2018р.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Подліянова Г.С.