АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/3123/17 Головуючий суддя І інстанції Полєхін А. Ю.
Провадження № 22-ц/790/627/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із трудових правовідносин

ПОСТАНОВА
10 січня 2018 року м. Харків.
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:
Головуючого судді - Яцина В.Б.
Суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.
за участю секретаря : Баранкової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров`я «Центр первинної медико-санітарної допомоги сел. Пісочин Харківського району» про визнання незаконними дій, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення невиплаченої заробітної плати,
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою в якій просив визнати незаконними дії відповідача щодо безпідставного його звільнення за п. 3 ст. 36 КЗпП України. Поновити його на посаді лікаря загальної практики-сімейної медицини до Комунального закладу охорони здоров`я «Центр первинної медико-санітарної допомоги сел. Пісочин Харківського району», зобов`язати відповідача скасувати наказ №43 від 10 травня 2017 року із одночасним внесенням відповідного запису до його особової справи (особової Картки) та у подальшому наказу про звільнення зазначити про припинення ним виконання посадових обов`язків у зв`язку з призовом на строкову військову службу за призовом під час мобілізації; зобов`язати відповідача надати йому довідку про нараховану та виплачену заробітну плату та стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за весь період дії Наказу №43 від 10 травня 2017 року без нарахування податків та єдиного соціального внеску.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 01 серпня 2016 року він був прийнятий на посаду лікаря загальної практики-сімейної медицини до Комунального закладу охорони здоров`я «Центр первинної медико-санітарної допомоги сел. Пісочин Харківського району».
10 травня 2017 року між ним та Міністерством оборони України в особі Міністра оборони України генерала армії України Полторака С.Т. було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу.
У зв`язку із укладенням зазначеного контракту його було незаконно звільнено з займаної посади на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України) відповідно до Наказу №43 від 10 травня 2017 року.
Звільнення з займаної посади вважає незаконним, а підставу звільнення такою, що не відповідає дійсності.
Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, з наступних підстав.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. При цьому посилався на те, що рішення незаконне, необгрунтоване, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що судом було помилково прийнято рішення щодо строків та терміну дії особливого періоду в Україні. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Зазначив, що в теперішній час не припинились обставини, які стали причинами введення особливого періоду, тимчасово окуповані території не звільнені, антитерористична операція не завершена, необхідно зазначити, що в теперішній час особливий період не завершений.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.
Положенням п. 8 Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017 передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Згідно п. 9 Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017 передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки станом на 10.05.2017 року, момент укладення позивачем контракту про проходження військової служби в Збройних Силах України, а також винесення наказу про його звільнення з роботи особливий період не діяв, а тому визначені законодавцем у ст.119 КЗпП України гарантії не могли застосовуватись до позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 01 серпня 2016 року на підставі відповідного Наказу №51 від 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду лікаря загальної практики-сімейної медицини у Комунальний заклад охорони здоров`я «Центр первинної медико-санітарної допомоги» смт. Пісочин Харківського району /а.с. 11-12/.

10 травня 2017 року між Міністерством оборони України в особі Міністра України генерала армії Полторака С.Т. та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посаді осіб офіцерського складу строком на два роки.

10 травня 2017 року ОСОБА_1 на підставі Наказу № 43 від 10 травня 2017 року звільнений з займаної посади на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України (у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України) з виплатою вихідної допомоги в розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до п. 1 ст. 21 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується записом у трудовій книжці.

Згідно з п. 3 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 ст. 1 ЗУ «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року, у якому передбачено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року, особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, дія особливого періоду обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації особливий період не діє.

Останнє рішення про проведення часткової мобілізації було прийняте Указом Президента України №15 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», у відповідності до якого оголошено та проведено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України ЗУ «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року, який набрав чинності 20 січня 2015 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, який відповідає наведеним нормам матеріального права, що особливий період у відповідності з Указом Президента «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року діяв з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.

Позивач уклав контракт з Міністерством оборони України про добровільне проходження військової служби у Збройних Силах України в той період, коли мобілізація не проводилася, особливий стан не був запроваджений, як не був оголошений і воєнний стан, тому доводи скарги про триваючий особливий період є безпідставними.

Наявність де-факто бойових дій в зоні АТО із застосуванням Збройних сил України на день укладення позивачем контракту для проходження військової служби, але без оголошення воєнного стану чи мобілізації в державі - не може бути підставою для застосування у даному випадку передбачених у ч. 3 ст. 119 КЗпП України гарантій, оскільки обов`язковою умовою для їх застосування є наявність вказаних юридичних фактів, які є офіційним визнанням державою необхідності забезпечити військовослужбовцям додатковими гарантіями під час служби в цей період.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто з осіб не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 (ст. 60 ЦПК України в редакції, яка була чинна на день розгляду справи) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 добровільно уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посаді осіб офіцерського складу на посаді старшого офіцера медичної частини військової частини НОМЕР_1 10 травня 2017 року, без оголошення рішення про проведення мобілізації або введенням воєнного стану, і без посилання на виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, тому колегія суддів погоджується з висновками суду про недоведеність позову.

Суд першої інстанції правильно відхилив посилання представника позивача на Лист МОУ від 01 жовтня 2015 року як на підтвердження дії особливого періоду до його скасування Указом Президента «Про демобілізацію», оскільки цей лист не є нормативно-правовим актом, який запроваджує особливий період, і не підтверджує його існування під час укладення позивачем контракту у 2017 році.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-392 ЦПК України, колегія суддів
постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 15.01.2018.

Головуючий суддя
Судді колегії