Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 409/2712/17
Провадження № 22ц/782/68/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Коновалова В.А.

за участю секретаря судового засідання Єгорової О.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Луганська міська багатопрофільна лікарня № 2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на ухвалу

Білокуракинського районного суду Луганської області від 5 грудня 2017 року, постановлену у складі судді Третяк О.Г. в залі судових засідань Білокуракинського районного суду Луганської області в смт. Білокуракине

у справі за позовом

ОСОБА_2 до Луганської міської багатопрофільної лікарні № 2 про визнання незаконним та скасування виписного епікризу

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Луганської міської багатопрофільної лікарні № 2 про визнання незаконним та скасування виписного епікризу.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 5 грудня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Луганської міської багатопрофільної лікарні № 2 про визнання незаконним та скасування виписного епікризу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та повернути справу до подальшого розгляду до суду першої інстанції.

У судовому засіданні, в режимі відеоконференції, ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник Луганської міської багатопрофільної лікарні № 2 у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржену ухвалу на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України (у редакції на час пред'явлення позову), суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_2 оскаржує дії Луганської міської багатопрофільної лікарні № 2, тому, подана позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він суперечить вимогам закону.

В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі ст. 4 ч. 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, право на справедливий суд визначено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, за змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції кожна людина при визначенні її цивільних прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні «Сокуренко і Стригун проти України», «Занд проти Австрії» фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

Тобто, порушення правил юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України (чинної на час постановлення оскаржуваної ухвали) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 N 8, вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Отже, з огляду на вищезазначене, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у правовідносинах, які передбачають владний вплив уповноваженого законом одного (суб'єкта владних повноважень) на поведінку іншого (підпорядкованого) суб'єкта, які відповідно до законодавства зобов'язані виконувати його вимоги та приписи.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, предметом даного спору є визнання незаконним та скасування виписного епікризу, проте цей спір має приватно - правовий, а не публічний характер, а відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно із п.п. 1, 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням того, що підстави для відмови у відкритті провадження у справі, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України (в редакції 2004 року) були відсутні, при вирішенні даного питання судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, не дотримано норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цього питання, ухвала суду першої інстанції відповідно до ст. 379 ЦПК України підлягає до скасування, з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 5 грудня 2017 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26.02.2018 року.

Головуючий

Судді: