АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 654/2259/17 Головуючий в І інстанції: Ширінська О.Х.
Номер провадження: №22-ц/791/727/18 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

ОСОБА_1,

секретар Цвєткова І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною адвоката ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 березня 2018 року, у складі судді Ширінської О.Х., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

08 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в якому з урахуванням подальшої зміни предмета позову просив стягнути з відповідача сплачені в рахунок майбутньої купівлі обєкта нерухомості грошові кошти у загальному розмірі 27514,86 доларів США, що на момент звернення до суду еквівалентні 738 499грн (відповідно до курсу НБУ), з яких: 21257,43 доларів США аванс, а 6257,43 доларів США штраф.

Позов обґрунтував наступним. 03.12.2009 р. між ним та ОСОБА_4 було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого остання взяла на себе зобовязання до 03.12.2014 р. укласти з ним договір купівлі-продажу нерухомого майна 1/2 частини фотомагазину з кафе-бару "Робінзон" літ."А", з літнім майданчиком та підсобним літ. "Б", мостіння № 1, загальною площею 384, 7 кв.м, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний Порт, вул. Морська, 25/5. Відповідно до п.1.3 Попереднього договору було обумовлено ціну вказаного обєкта нерухомості, яка була визначена сторонами у розмірі 159 810 грн, що на день укладення вказаного договору відповідно до курсу НБУ складала 20 000 доларів США. 03.12.2009 р. на виконання взятих на себе зобовязань, він передав відповідачу грошову суму у розмірі 6 257,43 доларів США в рахунок майбутньої оплати за договором. Згодом ОСОБА_4 одержала від нього грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США в рахунок повної оплати вищезазначеного нерухомого майна, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою відповідача. Проте ОСОБА_4 ухилилась від укладення договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна. У зв'язку із наведеним не було укладено договір купівлі-продажу кафе-бару "Робінзон", а також відповідачем не були в добровільному порядку повернуті грошові кошти.

Оскаржуваним рішенням від 13 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 219 875,50грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 1280грн, всього 221 155, 50грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави суму недосплаченого судового збору у розмірі 918,75грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2, діючий в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати зазначене рішення в частині визначення суми стягнення з відповідача ОСОБА_4 грошових коштів та ухвалити нове, яким збільшити суму в цій частині з 219875,50грн до 738499грн, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин справи. Зокрема вказав, що судом не враховано ч.2 ст.533 ЦК України, а тому стягненню підлягає сума у гривні за офіційним курсом валюти на день платежу.

Відповідно до п.6 Розділу XV "Перехідні положення" Конституції України до впровадження нового адміністративно-територіального устрою України відповідно до змін до Конституції України щодо децентралізації влади, але не довше ніж до 31 грудня 2017 року, утворення, реорганізацію та ліквідацію судів здійснює Президент України на підставі та у порядку, що визначені законом.

Указом Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" було постановлено ліквідувати Апеляційний суд Херсонської області та утворити Херсонський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Херсонську область, з місцезнаходженням у місті Херсоні.

Однак, згідно з п.3 Розділу XІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що набрав чинності з 30.09.2016 року, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Також, відповідно до п.8 ст.1 Розділу XІІІ "Перехідні положення" ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Враховуючи наведене, оскільки Херсонський апеляційний суд як новоутворений суд свою роботу ще не розпочав, то до утворення останнього його повноваження продовжує здійснювати Апеляційний суд Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до нотаріально посвідченого Попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 03 грудня 2009 року між позивачем та відповідачем, сторони зобов'язались у майбутньому, до 03 грудня 2014 року, укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким ОСОБА_4 буде продавцем, а ОСОБА_3 буде покупцем. Предметом майбутнього договору є 1/2 частина фотомагазину з кафе-бару "Робінзон" літ. "А", з літнім майданчиком та підсобним літ. "Б", мостінням № 1, загальною площею 384, 7 кв.м, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний Порт, вул.Морська, 25/5. Договором закріплено:

--- ціна обєкту нерухомості 159 810грн, що на день укладення попереднього договору відповідно до курсу НБУ складала 20 000 доларів США (п.1.3);

--- ОСОБА_3 передав аванс ОСОБА_4 у розмірі 50 000грн, що на день укладення попереднього договору по курсу НБУ дорівнювало 6 257, 43 доларів США (п.1.4.);

--- у випадку невиконання зобов'язань, передбачених цим договором, незалежно від причин їхнього невиконання, сторона, що винна, сплачує іншій стороні штраф у розмірі авансу протягом 2 днів після 03.12.2014 року (п.2.2);

--- у випадку невиконання зобовязань, передбачених п.1 даного договору продавцем, остання зобовязана сплатити покупцю штраф у розмірі авансу, а також повернути суму авансу, отриману відповідно до п. 1.4 даного договору в терміни, зазначені в п 2.2.(п. 2.4);

--- суму, що підлягає сплаті ОСОБА_4 відповідно до п.2.2 та п.1.4 даного договору, ОСОБА_3 може стягувати на підставі рішення суду, з урахуванням того, що витрати на його здійснення будуть сплачені ОСОБА_4 (п.4.1.) (а.с.4).

Згідно заяви від 03 грудня 2009 року, посвідченої нотаріусом ОСОБА_5, ОСОБА_4 підтвердила факт розрахунку з нею гр. ОСОБА_3 за продаж належної їй на праві приватної власності 1/2 частини вказаного фотомагазину з кафе-бару, відповідно до чого нею отримано грошову суму у розмірі 119 857, 50грн, що складає 15 000 доларів США (а.с.5).

При апеляційному розгляді справи позивач зазначив, що відповідач це його колишня дружина, з якою він перебував у шлюбі з 2004 по 2006 рік. Вони домовилися про укладення вказаного договору, він сплатив їй всі необхідні кошти, навіть трохи більшу суму.

Таким чином, 03.12.2009 року сторони уклали вказаний вище попередній договір, визначили загальну ціну об'єкта продажу в 159810грн, що еквівалентно 20000 доларів США, покупець ОСОБА_3 сплатив за цим договором аванс 50000грн, що еквівалентно 6257,43 доларів США; також в цей же день він сплатив продавцеві ОСОБА_4 за домовленістю з нею в рахунок повного розрахунку за договором ще 119857,50грн, що еквівалентно 15000доларів США. Тобто, сплатив за домовленістю трохи більшу суму, ніж за умовами попереднього договору.

Із заяви від 03 грудня 2009 року, посвідченої нотаріусом ОСОБА_5, вбачається, що ОСОБА_6 відомо, що співвласник вказаного фотомагазину з кафе-баром ОСОБА_4 продає свою частину майна (фотомагазин) за ціну 159810 грн (а.с.6).

При розгляді справи в суді першої інстанції у своїй заяві від 12 березня 2018 року адвокат ОСОБА_7, яка діяла в інтересах ОСОБА_4, просила застосувати до спірних правовідносин позовну давність (а.с.65).

Відповідно до ст.635 ЦК України: попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (ч.1); Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (ч.2); Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч.3); Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (ч.4).

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За положеннями ст.570 ЦК України:

--- завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання (ч.1);

--- якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ч.2).

Неустойкою відповідно до ст.549 ЦК України (штрафом, пенею) є грошова сума або інше мано, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що остаточним строком для укладення договору купівлі-продажу визначено 03.12.2014 року, а тому позовна давність відраховується саме з цієї дати, тобто на момент звернення з даним позовом до суду, позивачем не було пропущено трирічного строку позовної давності. Також суд виходив з того, що зобовязання по укладенню договору купівлі-продажу не були виконані відповідачем, а тому з неї підлягає стягненню сума штрафу у розмірі 100% авансу, відповідно до п.2.4 умов договору. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що через відсутність доказів передачі коштів в іноземній валюті є безпідставною вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у еквіваленті до іноземної валюти, з урахування курсу долару США до національної валюти на час розгляду справи.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна, оскільки до нього суд дійшов при порушенні норм матеріального права, що згідно з п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Колегія суддів враховує, що у нотаріально посвідченому попередньому договорі та у заяві про підтвердження факту розрахунку за куплене ОСОБА_3 майно суми, які передавалися позивачем відповідачу, були вказані у гривнях з визначенням грошового еквіваленту в іноземній валюті (доларах США).

Таким чином, стягненню підлягають суми, визначені за офіційним курсом іноземної валюти на день платежу, тобто на день постановлення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до даних із офіційного сайту НБУ курс гривні до доларів США станом на 05.06.2018 року складає 26,13 грн = 1 долар США.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передані до підписання попереднього договору позивачем відповідачу грошові кошти в сумі 50000грн, що еквівалентно 6257,43 доларів США, а також сплачені 03 грудня 2009 року грошові кошти в сумі 119857,50грн, що еквівалентно 15000 доларів США, відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України, є авансом, який з урахуванням положень ч.2 ст.533 ЦК України підлягає поверненню позивачу в загальній сумі у гривнях, визначеній за офіційним курсом валюти, а саме 20987,43 доларів США (6257,43 + 15000) на день постановлення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Таким чином, стягненню підлягають грошові кошти в сумі 548401,54грн, що еквівалентно 20987,43 доларів США (20987,43 доларів США х 26,13грн).

Що стосується вимоги про стягнення суми штрафу в розмірі 100% авансу, то суд апеляційної інстанції виходить з такого.

За п.2.2 та п.2.4 попереднього договору передбачено сплату штрафу в розмірі авансу, вказаного у п.1 (тобто, 50000грн, що на день укладення договору за курсом НБУ складала 6527,43 доларів США).

Норми цивільного законодавства щодо позовної давності встановлюють таке: сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України); якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України); загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч.2 ст.258 ЦК України); зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (ст.266 ЦК України); перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК України); перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Як зазначено вище, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки, зокрема штрафу. Сторони домовились до 03.12.2014 року укласти договір, проте він укладений не був, отже вважається, що перебіг позовної давності почався з 03.12.2014 року, оскільки саме з вказаної дати позивач довідався про порушення свого права. В той же час позов пред'явлено 08.08.2017 року, тобто майже через 2 роки і 8 місяців після початку перебігу позовної давності, а тому вважається, що позивач пропустив позовну давність в 1 рік для вимоги про стягнення штрафу. При цьому він не довів належними доказами поважність причини пропущення позовної давності.

З огляду на вказане, вимога про стягнення суми штрафу в розмірі 100% авансу задоволенню не підлягає.

Таким чином, відповідно до п.4 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 548401,54грн, що еквівалентно 20987,43 доларів США та відмовивши в задоволенні решти позовних вимог.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2)

Позовні вимоги задоволено на 74,25% (548401,54грн х 100 : 738498,84грн).

При поданні позову позивачем сплачено 1280грн судового збору, а при поданні апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмірі 7779,35грн, а всього 9059,35грн.

Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в сумі 6726,56грн (9059,35грн х 74,25 :100).

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції скасовується повністю.

Керуючись ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, ч.2 ст.533, ст.ст.549, 570 ЦК України суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 березня 2018 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 548401,54грн, що еквівалентно 20987,43 доларів США.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 6726,56грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 07 червня 2018 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_8

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_9

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1