Справа № 645/4781/17
Провадження № 2-з/645/99/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2018 року суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова Горпинич О.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 154230,00 грн.

29.12.2017 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про забезпечення позову, шляхом тимчасового обмеження відповідача - ОСОБА_2 у праві виїзду за межі території України. В обґрунтування заяви позивач зазначила, що 16.12.2014 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір позики грошей на суму 154230,00 грн. зі строком повернення до 16.12.2015 року. У встановлений договором строк відповідач борг не повернув. Позивачу стало відомо, що незважаючи на велику заборгованості відповідач постійно безперешкодно виїжджає за межі України на територію Російської Федерації та ухиляється від виконання свого обов'язку. Позивач вказує, що не дивлячись на те, що пройшов досить тривалий час настання дати повернення боргу, відповідач навіть не розпочав його повертати. Враховуючи розмір заборгованості відповідача та можливість в будь-який момент виїхати за межі України та не повернутися, позивач вказує, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання зобов'язань, у зв'язку із чим просить забезпечити позов у вказаний в заяві спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», якою визначено підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Проте, є неприпустимим ототожнення судом питання тимчасового обмеження боржників у праві виїзду за межі України із видами забезпечення позову. Тут слід брати до уваги, що повноваження судів при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, у тому числі повноваженнями щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України закріплено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваний прав або інтересів позивача, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 150 ЦПК України. Серед видів такого забезпечення у ст. 150 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149 - 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості, суд відмовляє в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 150-153, 260 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики - відмовити.

Копію ухвали суду негайно направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі у 15-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя -