Справа № 346/2447/17
Провадження № 22-ц/779/522/2018
Головуючий у 1 інстанції Бирич Н. В.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі:

судді-доповідача Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю представника ПАТ «Фідобанк»,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Фідобанк», ТзОВ «Фінансова компанія «ВЕНДОР», ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» про визнання недійсним договору відступлення прав за іпотечним договором, укладеного між ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Інновація», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. 09.02.2017 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду, постановлене суддею Бирич Н.В. 15 січня 2018 року в м. Коломиї,

в с т а н о в и в :

30 травня 2017 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ПАТ «Фідобанк», ТзОВ «Фінансова компанія «ВЕНДОР», ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП», ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» про визнання недійсним договору відступлення прав за іпотечним договором, укладеного між ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Інновація», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. 09.02.2017 року.

В заяві зазначила, що для забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 014/0321/44/05413 від 10 жовтня 2007 року, укладеного між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_6, 17.06.2008 року вона уклала з ВАТ «Ерсте Банк» договір іпотеки, за умовами якого передала в іпотеку банку нежитлове приміщення в АДРЕСА_1.

За договором факторингу №19 від 09.02.2017 року іпотекодержателем нежитлового приміщення в АДРЕСА_1 є ТОВ «Фінансова компанія «Інновація».

Позивач вказала, що 07.07.2009 року ОСОБА_6 отримала повідомлення-вимогу ВАТ «Ерсте Банк» про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, тобто банк змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договором, а отже строк звернення з вимогою про повернення кредиту сплив 06.08.2012 року.

Посилаючись на те, що згідно ст.3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання, вважала договір іпотеки припиненим.

Також зазначила, що оскільки ВАТ «Ерсте Банк» втратив право вимоги за кредитним договором, а отже і право укладати договори про відступлення права вимоги, вважала з цих підстав недійсним договір факторингу, укладений між ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Інновація».

На підставі вищенаведеного просила задовольнити позов.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 29 травня 2017 року роз'єднано цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Фідобанк», ТзОВ «Фінансова компанія «ВЕНДОР», ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» про визнання договору іпотеки припиненим, визнання договору відступлення прав за договором іпотеки недійсним та зняття заборони відчуження нежитлової будівлі у два самостійні провадження:

- цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Фідобанк», ТзОВ «Фінансова компанія «ВЕНДОР», ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» про визнання припиненим договору іпотеки, укладеного між ВАТ "Ерсте Банк" та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4932 від 17.06.2008 року та зняття заборони відчуження нежитлової будівлі у АДРЕСА_1,

- цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Фідобанк», ТзОВ «Фінансова компанія «ВЕНДОР», ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» про визнання недійсним договору відступлення прав за іпотечним договором, укладеного між ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Інновація», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. 09.02.2017 року.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 січня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Фідобанк», ТзОВ «Фінансова компанія «ВЕНДОР», ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» про визнання недійсним договору відступлення прав за іпотечним договором, укладеного між ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Інновація», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. 09.02.2017 року.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Суд не врахував того, що ВАТ «Ерсте Банк» 07.07.2009 року надіслав боржнику повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту, а отже змінив строк виконання зобов'язання, у зв'язку з чим вправі був заявляти вимоги до 06.08.2012 року, тобто ВАТ «Ерсте Банк» пропустив строк позовної давності, а отже втратив право вимоги щодо виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. А припинення основного зобов'язання, тобто зобов'язання за кредитним договором, має наслідком припинення додаткового зобов'язання, тобто договору іпотеки, та втрата права здійснювати відносно іпотечного майна права заставодержателя, в тому числі права укладати договори про відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що нею не доведено факту порушення її прав при укладенні договору факторингу.

При цьому судом не враховано того, що вона є власником переданих в іпотеку нежитлових приміщень, на які приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. накладено заборону відчуження, що є перешкодою для реалізації нею своїх прав на вказане приміщення.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

За змістом п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 - VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим суд застосовує норми ЦПК України від 18 березня 2004 року, які діяли на час ухвалення оскаржуваного рішення, а справу переглядає в порядку, передбаченому ЦПК України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

Представник ПАТ «Фідобанк» апеляційну скаргу не визнав.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Фідобанк», дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не навела передбачених ст. 203 ЦК та ст.215 ЦК підстав для визнання угоди недійсною, а також не довела, що оспорюваним правочином порушені її права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, враховуючи наступне.

Встановлено, що 17.06.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки.

Згідно п.1.1 Договору іпотеки цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору №014/0321/17928 від 17.06.2008 року, укладеного між іпотекодержателем та ОСОБА_6, всіх кредитних договорів, укладених чи таких, що можуть бути укладені в подальшому в її рамках, а також додаткових угод до кредитного договору №014/0321/4/17928 від 17.06.2008 року, чи кредитних договорів, укладених в її рамках, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого іпотекодержатель зобов'язується перед позичальником надати йому кредит на умовах відкриття невідновлювальної кредитної лінії в сумі 40000 доларів США, а позичальник в свою чергу зобов'язується повернути цей кредит, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (штраф, пеню) в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору.

Предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлова будівля, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу 19.02.2005 року.

Згідно договору №7 від 29.09.2014 року про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеного між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Вендор», останній набув в повному обсязі права вимоги за кредитними договорами, виконання зобов'язань за якими забезпечені іпотекою відповідно до договорів іпотеки, перелік яких міститься в Реєстрі прав іпотеки, що є додатком №1 до цього договору.(а.с.5)

За договорами факторингу №111 та №112 від 18.05.2015 року права вимоги за кредитним договором №014/0321/4/17928 від 17.06.2008 року та право вимоги за договором іпотеки були відступлені новому кредитору ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП».

09.02.2017 року ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» (фактор) уклали договір про відступлення права вимоги (факторингу), згідно умов якого фактор передав грошові кошти в сумі 120 560 грн. в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступив право вимоги, що виникло з кредитного договору №014/0321/4/17928 (невідновлювальна кредитна лінія) від 17.06.2008 року та додаткових угод до нього, що був укладений між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_6 (боржником); та право вимоги за кредитним договором №014/0321/44/05413 від 10 жовтня 2007 року.

Згідно умов зазначеного договору до фактора також переходять права та обов'язки клієнта, що забезпечують виконання зобов'язання по основному договору, в тому числі за Договором іпотеки від 17 червня 2008 року, укладеного між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_3, та посвідченого приватним нотаріусом Трачук Л.В. (а.с.111)

Відповідно до вимог ст. 512 ЦК кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що 16.02.2017 року ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» надіслало ОСОБА_3 повідомлення про відступлення ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» прав вимог за кредитним договором № 014/0321/44/05413 від 10 жовтня 2007 року із зазначенням загальної суми заборгованості та банківських реквізитів нового кредитора.

Також встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15 січня 2018 року, залишеним без зміни постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2018 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Фідобанк», ТзОВ «Фінансова компанія «ВЕНДОР», ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Інновація» про визнання припиненим договору іпотеки, укладеного між ВАТ "Ерсте Банк" та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4932 від 17.06.2008 року та зняття заборони відчуження нежитлової будівлі у АДРЕСА_1.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги про визнання недійсним договору відступлення прав за іпотечним договором, укладеного між ТОВ «ФІНАНС ТРАСТ ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Інновація», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. 09.02.2017 року, ОСОБА_3 мотивувала тим, що після отримання 07.07.2009 року боржником повідомлення про дострокове погашення кредиту банк змінив строк виконання основного зобов'язання, у зв'язку з чим пропустив строк звернення з вимогою про повернення кредиту, а відповідно і не вправі був укладати договір факторингу, тому останній слід визнати недійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 не навела передбачених ст. 203 ЦК та ст.215 ЦК підстав для визнання угоди недійсною суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог.

Посилання апелянта у скарзі на те, що ВАТ «Ерсте Банк» надіславши 07.07.2009 року боржнику повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредиту, змінив строк виконання зобов'язання, у зв'язку з чим вправі був заявляти вимоги до 06.08.2012 року, тобто ВАТ «Ерсте Банк» пропустив строк позовної давності, а отже втратив право вимоги щодо виконання боржником зобов'язань за кредитним договором та відповідно втратив право вчиняти будь-які дії щодо іпотечного майна, в тому числі і укладати договори про відступлення прав вимоги, не заслуговують на увагу, враховуючи таке.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 «Припинення зобов'язання» ЦК України не передбачають.

При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов'язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання не визнає. Виконання боржником зобов'язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняється.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17.

Посилання позивача у апеляційній скарзі на помилковість висновку суду про те, що нею не доведено факту порушення її прав при укладенні договору факторингу також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як було зазначено вище, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 15.01.2018 року відмовлено у задоволенні її позову про визнання договору іпотеки припиненою.

Тобто, договір іпотеки не є припиненим, і укладення угоди про відступлення прав вимоги за таким договором відповідає положенням ст. 512 ЦК, відповідно до якої кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) та ст. 516 ЦК про те, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, а отже угодою про відступлення права вимоги право ОСОБА_3 не порушено.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 15 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко