Справа № 308/5864/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 серпня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Кондора Р.Ю.,

за участю секретаря Пилип Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 04 червня 2018 року (у складі судді Дергачової Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної ради та комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, третя особа - начальник комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Юлія Леонідівна, про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у травні 2018 р.

Просила:

-визнати незаконним і скасувати рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22.01.2018 р. №1091 «Про звільнення директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради»;

-визнати незаконним і скасувати наказ начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Ю.Л. «Про звільнення ОСОБА_1.» №12-к від 08.05.2018 р.;

-поновити ОСОБА_1 на посаді директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» з одночасним переведенням на посаду начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради;

-стягнути з Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 09.05.2018 р.;

-стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 125 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та вирішити питання розподілу судових витрат.

Узагальнені доводи позовної заяви зводяться до необхідності задоволення позовних вимог як способу відновлення і захисту порушених прав позивача.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 04 червня 2018 р. відмолено у відкритті провадження у справі.

ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права. Указує, що суд першої інстанції неправильно встановив, що спірні правовідносини мають публічно-правовий характер, у зв'язку з чим справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Зазначає, що відповідно до вимог цивільно-процесуального закону та норм трудового законодавства спірні правовідносини підлягають розгляду саме в порядку цивільного судочинства.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Закарпатська обласна рада просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Узагальнені доводи заперечень зводяться до законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали та підтвердження того, що спірні правовідносини є публічно-правовими і на них поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, із таких мотивів.

Суд першої інстанції констатував, що спірні правовідносини підпадають під юрисдикцію адміністративного суду, оскільки такі мають ознаки публічно-правового спору.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його невідповідність нормам процесуального права.

Так, згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо, заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Приписами ч.1 ст.19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності саме рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 була призначена на посаду директора обласного КП «Будинкоуправління адмінбудівель».

Із наявного в матеріалах справи статуту вказаного підприємства видно, що воно є уповноваженим органом Закарпатської обласної ради по управлінню майном спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, яке закріплене рішенням ради на праві господарського відання за цим підприємством. У статті 6 Статуту зазначено, що управління підприємством здійснює директор, який призначається та звільняється з посади рішенням Закарпатської обласної ради за поданням голови Закарпатської обласної ради. У разі затвердження кандидатури, голова Закарпатської обласної ради від імені Власника укладає з директором контракт строком до 5 років, в якому визначаються права, обов'язки та відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення і звільнення з посади.

У матеріалах справи, зокрема в указаному Статуті, відсутні відомості про те, що посада директора підприємства належить до посад державних службовців.

Відносини, що склалися між позивачем і відповідачами, не є публічно-правовими, оскільки спір між ОСОБА_1 і Закарпатською обласною радою виник з приводу перевірки правильності оскарженого наказу, прийнятого суб'єктом владних повноважень не при здійсненні владних управлінських функцій, а для врегулювання трудових відносин між працівником і підприємством.

Апеляційний суд Закарпатської області вважає, що спір між сторонами виник із трудових відносин, за своєю правовою природою не пов'язаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, тобто не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства відповідно до вимог ЦПК України.

Суд першої інстанції, унаслідок неправильного застосування норм процесуального права дійшов помилкового висновку про юрисдикцію указаного спору адміністративному судочинству. Неправильно встановив, що спір виник із приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення із публічної служби.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу і є достатніми для скасування ухвали судді суду першої інстанції.

У контексті наведеного апеляційний суд Закарпатської області вважає, що суд першої інстанції не мав правових підстав відмовляти у відкритті провадження у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, через що постановлена ним ухвала відповідно до вимог ст. 379 ч.1 п.4 ЦПК України підлягає скасуванню як незаконна, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 318, 382, 383, 384, 389 ч.1 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 2.Ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 04 червня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 4.Повне судове рішення складено 21 серпня 2018 р.

Судді: