Справа № 361/4917/17 Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/1865/18 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 33 15.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2018 року м. Київ

Справа № 361/4917/17ц

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Олійника В.І.,

секретар судового засідання Топольський В.О.

позивач: ОСОБА_4 (апелянт),

відповідачі: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», ОСОБА_5,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області, у складі судді Василишина В.О., від 26 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», (далі ТДВ «СТ Домінанта») з урахуванням збільшення вимог страхове відшкодування у розмірі 89 604,78 грн, інфляційну складову боргу в розмірі - 1 881,68 грн, 3 % річних у розмірі - 1075,25 грн та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі - 8960,40 грн, а також стягнути на його користь з ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 09 листопада 2016 року ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив зіткнення із автомобілем марки «Тойота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_2 що належить на праві власності йому.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні вказаного правопорушення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль отримав механічні ушкодження. Відповідно до рахунку-фактури, складеного ТОВ «Автосаміт ЛТД» від 25 листопада 2016 року для приведення вказаного автомобіля у стан, що був до дорожньо-транспортної пригоди необхідно 90841,41 грн.

Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля «ЗАЗ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ «СТ Домінанта» відповідно до страхового полісу АЕ/9197793, то позивач 25 січня 2017 року з метою отримання відшкодування звернувся до вказаної страхової компанії. Разом з тим, отримав відмову, так як остання не погодилася з сумою відшкодування вказаною у рахунку-фактурі № С-00096768 від 25 листопада 2016 року.

Страховим товариством самостійно замовлено оцінку завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріального збитку, який згідно із звітом від 08 січня 2017 року № 16-D/26/6 становить 36166,96 грн.

У зв'язку із відмовою у виплаті страхового відшкодування він також замовив автотоварознавче дослідження та, відповідно до висновку від 03 березня 2017 року № 15/17, складеного ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» матеріальний збиток внаслідок пошкодження автомобіля складає 89 604 грн. 78 коп.

Крім того, пояснив, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_5 йому завдано моральну шкоду, що полягає у необхідності звернення до суду з метою відшкодування завданої шкоди й додаткових зусиллях для відновлення порушених майнових прав, розмір якої він оцінив у 10 тис. грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2018 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто на користь позивача з ТДВ «СТ Домінанта» страхове відшкодування у розмірі 30139,14 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3100 грн та розподілено судовий збір. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач з рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу.

Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, через неповне з'ясування судом всіх фактичних обставин справи та не дослідження і ненадання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також через порушення судом норм матеріального і процесуального права.

19 квітня 2018 року відповідач ТДВ «СТ Домінанта» подав відзив на апеляційну скаргу та просив її залишити без задоволення, а судове рішення - без змін. Зазначив, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, оскільки доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах справи і не відповідають вимогам цивільного процесуального законодавства та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

В день розгляду справи відповідач ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивач ніяким чином не підтвердив, як ДТП з його участю вплинуло на фізичне чи психічне здоров'я апелянта, а також позивачем не обґрунтовано суму моральної шкоди у 10 тис. гривень. Просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.

Відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явилися, що, відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджало розгляду справи. Крім того, відповідач ТДВ «СТ Домінанта» подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено таке.

09 листопада 2016 року на вулиці Героїв Небесної сотні у місті Бровари Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_5, який керував автомобілем марки «ЗАЗ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 і ОСОБА_4, який керував автомобілем марки «Тойота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_2

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2016 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп.

Як вбачається із матеріалів справи на час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 09 листопада 2016 року цивільна відповідальність власника автомобіля «ЗАЗ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідно до страхового полісу АЕ/9197793 була застрахована у ТДВ «СТ Домінанта».

25 січня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до ТДВ «СТ Домінанта» із заявою про виплату страхового відшкодування, додавши рахунок-фактуру № С-00096768 ТОВ «Автосаміт ЛТД» від 25 листопада 2016 року, відповідно до якого вартість повного відновлення автомобіля марки «Тойота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 90841,14 грн.

08 січня 2017 року на замовлення відповідача

ТДВ «СТ Домінанта» проведено оцінку вартості матеріального збитку автомобіля марки «Тойота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_2

Відповідно до висновку від 08 січня 2017 року матеріальний збиток завданий власнику вказаного КТЗ внаслідок його пошкодження складає 36166,96 грн, (з урахуванням ПДВ) 30139,13 грн. (без урахування ПДВ).

17 березня 2017 року ОСОБА_4 повторно звернувся до ТДВ «СТ Домінанта» із заявою про виплату страхового відшкодування, додавши до заяви висновок автотоварознавчого дослідження.

Згідно із висновком № 15/17 від 03 березня 2017 року, складеного

ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля марки «Тойота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 89604,78 грн.

Розглядаючи спір, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, не зважаючи на доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази щодо їх належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, в тому числі й тим, на які посилається апелянт і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано задовольнивши позов лише частково.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення вимог позивача районний суд, всупереч доводам апелянта, обґрунтовано поклав в основу рішення в якості належного доказу, який підтверджує розмір страхового відшкодування звіт з визначення вартості матеріального збитку звіт № 16-D/26/16 від 08 січня 2017 року.

При цьому, під час оцінки поданих сторонами звітів, районним судом правильно враховано також й інші докази зібрані у справі, зокрема протокол огляду транспортного засобу від 24 листопада 2016 року щодо опису виявлених на автомобілі пошкоджень, в тому числі й тих, що з ДТП не пов'язані, застосовані у звітах методики щодо застосування коефіцієнту фізичного знову, що суттєво вплинуло на розмір завданої матеріальної шкоди, а також дату складання вказаних звітів.

Колегія суддів з цим висновком районного суду погодилася, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства України та відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до статті 22, частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі також Закон).

Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБ та потерпілим також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідно до п. 34. 4 ст. 34 Закону для визначення причин настання страхового випадку та розміру страховиком збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники.

Отже, обов'язок з визначення розміру страхового відшкодування покладається саме на страховика.

Відповідно до положень пункту 35.1, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає заяву про страхове відшкодування.

Стаття 22 Закону передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону , у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 36. 2 статті 36 вказаного Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Правильно, не зважаючи на доводи апеляційної скарги позивача, місцевий суд відмовив і у задоволенні вимог щодо стягнення інфляційних витрат, 3 % річних та пені.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Із врахуванням наведеного, а також тих обставин, що цивільні права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин, які регулюються положеннями глави 82 ЦК України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а положення частини 2 статті

625 ЦК України застосовуються до правовідносин лише добровільного страхування, а не обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на думку колегії суддів, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин вимог частини другої статті 625 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди місцевий суд, з чим погодилася, не зважаючи на заперечення апелянта, і колегія суддів, прийшов до обґрунтованого висновку що позивачем в порушення вимог ч. 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 71 ЦПК України не доведено факту завдання йому моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги зводиться до помилкового тлумачення норм права, тому висновків суду не спростовують і не свідчать про порушення судом норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства.

Обґрунтовуючи судове рішення, окрім того, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ч. 6 ст. 259, п.) 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 268, 375, 367, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2018 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: