Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 619/5281/15-ц

провадження № 61-29218св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - адвокати ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації,

представник третьої особи - Гасс ТетянаВолодимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Кружиліної О. А. від 22 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації, про визначення способу участі у вихованні дітей.

Позовна заява мотивована тим, що він проживав однією сім'єю з ОСОБА_4 та у них народилися сини: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. З 27 вересня 2014 року він переїхав до належної йому квартири у м. Харкові, де проживає до теперішнього часу. В даний час відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, відносини з нею унеможливлюють його побачення з дітьми за місцем її проживання, він має лише змогу відвідувати старших синів у школі. В даний час він отримує пенсію, інші неофіційні доходи, може забезпечити дітей усім необхідним для їх фізичного та духовного розвитку. Крім сплати аліментів, він додатково допомагає дітям, алкогольні напої та наркотичні засоби не вживає. Під час їх побачень з дітьми вони потребують не лише проведення часу вдома, а й відвідування місць культурного відпочинку.

Посилаючись на вказані обставини, просив визначити спосіб участі у вихованні дітей наступним чином: періодичні побачення за місцем його проживання у вихідні дні, а саме: відвідування місця його проживання з 19.00 год. п'ятниці до 19.00 год. неділі кожного тижня щомісячно; побачення за межами місця проживання відповідача у день святкування його дня народження, дня народження його матері - ОСОБА_9, його сестри - ОСОБА_10, племінниці - ОСОБА_11 та його дочки - ОСОБА_12; відвідування його місця проживання половини від кількості днів шкільних канікул, у тому числі з метою проведення спільного відпочинку поза межами його місця проживання, визначених за домовленістю з відповідачем.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та спілкування з ними шляхом систематичних побачень з дітьми у присутності матері дітей - ОСОБА_4, при цьому, не обмежуючи місце та час проведення зустрічей, які можуть відбуватися як за місцем реєстрації сторін, а також у будь-якому іншому місці (дитячі розважальні центри, майданчики, парки тощо), за попередньою домовленістю між батьками, у вихідні, святкові дні, під час канікул, в дні народження батька дітей - ОСОБА_1 та бабусі дітей - ОСОБА_9 за умови, що відвідування не будуть перешкоджати навчанню дітей і враховуючи стан здоров'я, бажання та думку дітей.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Визначаючи порядок спілкування позивача з дітьми, суд першої інстанції виходив із того, що надання можливості спілкування батька з дітьми у присутності матері за попередньою домовленістю між батьками буде максимально сприяти інтересам сторін, а також не буде суперечити інтересам дітей та їх нормальному емоційному стану. При цьому, суд не взяв до уваги висновок органу опіки і піклуванняДергачівської районної державної адміністрації від 15 березня 2016 року № 01-62/958, оскільки при його винесенні не врахований психічний стан здоров'я позивача, що унеможливлює його спілкування з дітьми тривалий час без присутності матері.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 09 лютого 2017 року змінено. Визначено порядок спілкування ОСОБА_1 з синами: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, наступним чином: другі та четверті вихідні місяця з 10.00 год. суботи до 17.00 год. неділі з можливістю дітей залишати на ніч; забирати дітей на один тиждень зимових та на два тижні літніх канікул; в день народження батька дітей ОСОБА_1

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що враховуючи, що присутність матері при спілкуванні батька з дітьми може привести до конфліктної ситуації, суд визнав доцільними призначити позивачу порядок зустрічей з дітьми згідно рекомендацій, наведених у висновку органу опіки і піклування Дергачівської районної державної адміністрації від 15 березня 2016 року № 01-62/958. При цьому, суд вважав, що присутність матері не є доцільною під час таких зустрічей.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, визначаючи інший спосіб участі батька у вихованні дітей, жодним чином не обґрунтував доцільність визначення обраного ним порядку без присутності матері. Зокрема, не врахував психічний стан здоров'я позивача та вплив такого стану на його спілкування з дітьми, жодних висновків з цього приводу не навів.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 надіслав заперечення на касаційну скаргу, у яких просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін. Зазначав, що враховуючи, що присутність матері при спілкуванні його з дітьми може призвести до конфліктної ситуації, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що її присутність не є доцільною під час його зустрічей з дітьми. Доводи касаційної скарги ґрунтуються на припущеннях.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 травня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На даний час батьки не проживають однією сім'єю, а дітипісля припинення сімейних відносин залишилася проживати разом з матір'ю.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Оскільки між батьками не має згоди щодо участі батька у спілкуванні з дітьми, то наявні підстави щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку.

15 березня 2016 року Дергачівська районна державна адміністрація надала висновок № 01-62/958 про визначення порядку спілкування ОСОБА_1 з його малолітніми синами, відповідно до якого Дергачівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити ОСОБА_1 дні для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітніми синами, а саме: другі та четверті вихідні місяця з 10.00 год. суботи до 17.00 год. неділі з можливістю дітей залишати на ніч за попередньою домовленістю з матір'ю дітей та враховуючи стан здоров'я, бажання та думку дітей; забирати дітей на один тиждень зимових та 2 тижні літніх канікул за попередньою домовленістю з матір'ю дітей та враховуючи стан здоров'я, бажання та думку дітей; в дні народження батька дітей та бабусі ОСОБА_9 за умови, що відвідування не будуть перешкоджати навчанню дітей та за попередньою домовленістю з матір'ю дітей та враховуючи стан здоров'я, бажання та думку дітей.

Обираючи спосіб спілкування позивача з дітьми згідно із запропонованого органом опіки та піклування порядку його участі у спілкуванні з дітьми без присутності матері, апеляційний суд урахував характер неприязних стосунків батьків та можливої конфліктної ситуації, що може виникнути за присутності матері при спілкуванні позивача з дітьми, що не може сприяти їх нормальному емоційному стану та може нести шкоду внутрішньому стану та емоційному здоров'ю дітей.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з матеріалами справи.

Наявність у позивача ознак хронічного стійкого психічного розладу не є безумовною підставою вважати, що такий психологічний стан здоров'я позивача може негативно вплинути на його спілкування з дітьми та буде суперечити їх інтересам, оскільки згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 929 від 15 грудня 2016 року за своїм станом позивач здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Першочергова увага має бути звернута до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель В. М. Коротун В. П. Курило