Постанова

Іменем України

08 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 711/4423/16-ц

провадження № 61-1509св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В.П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третя особа - ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну

скаргу приватного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 09 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Подороги В. М., Василенко Л. І., Демченка В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_8, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 17 березня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 уклали договір про іпотечний кредит № CS2GI (далі - кредитний договір), за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 250 тис. грн зі сплатою 15 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення 17 березня 2026 року.

ОСОБА_8 порушила умови вказаного кредитного договору, внаслідокчого станом на 15 квітня 2016 року розмір заборгованості за кредитним договором становить 2 066 143,30 грн, яка складається з: 249 516,95 грн - заборгованість за кредитом; 595 060,23 грн заборгованість за процентами за користуванням кредитом; 1 221 566, 12 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань 17 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 укладено іпотечний договір № CS12GI, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1.

ПАТ КБ «ПриватБанк» просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 361 075 грн звернути стягнення на вказану квартиру, шляхом продажу квартири позивачем на підставі договору іпотеки з укладанням договору купівлі-продажу від імені банку з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні 361 075 грн, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з державною реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі.

У липні 2016 року ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки припиненим.

В обґрунтування якого зазначили, що банк пропустив позовну давність. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2009 року, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_1.Отже, своє право на судовий захист банк використав раніше.

Просили визнати припиненим з 17 липня 2012 року договір іпотеки, вважаючи, що зі спливом позовної давності до основної вимоги спливає позовна давність і до додаткової вимоги (іпотеки).

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2016 року в задоволенні позовних та зустрічних позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач пропустив позовну давність, про застосування якої просили відповідачі.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 09 листопада 2016 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення та зустрічних позовних вимог до апеляційного суду не оскаржувалося.

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 09 листопада 2016 року, в якій просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала суду апеляційної інстанції є незаконною, необґрунтованою, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Звертаючись у 2009 році до суду, банк мав намір звернути стягнення на іпотечне майно та за рахунок отриманих коштів здійснити хоча б часткове погашення кредитної заборгованості. Позовною вимогою на той час було звернення стягнення на майно, а не стягнення кредитної заборгованості, що не є однорідними вимогами, тому строк виконання основного зобов'язання не був змінений, такі дії банку не можна вважати вимогою про дострокове виконання кредитного зобов'язання.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2016 року відкрито провадження у даній справі та витребувано її матеріали з Придніпровського районного суду м. Черкас.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

09 січня 2018 року зазначену справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Предметом касаційного перегляду є рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2016 року та ухвала апеляційного суду Черкаської області від 09 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про звернення стягнення на предмет іпотеки. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому не є предметом касаційного перегляду.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суди встановили, що 17 березня 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_8 укладено договір про іпотечний кредит № CS2GI, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 250 тис. грн зі строком погашення до 17 березня 2026 року зі сплатою 15 % річних за користування кредитом. З 17 серпня 2008 року розмір процентної ставки за користування кредитом збільшено до 25,08 % річних, а з 01 лютого 2009 року - 30 %.

В забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 укладено іпотечний договір № CS12GI, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Суди встановили, що з метою захисту своїх прав ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення ОСОБА_4 з квартири, яка є предметом іпотеки, за результатами розгляду якого є заочне рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2009 року, яким позов банку задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором CS12GI у розмірі 272 511,11 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та виселив ОСОБА_4 з цієї квартири. Рішення суду набрало законної сили.

За таких обставин заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2009 року, використав наявне у нього право на погашення заборгованості, що виникла у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, та звернув стягнення на іпотечне майно.

Повторне звернення стягнення на одне і те саме майно з одних і тих самих підстав нормами чинного законодавства України не передбачено. Та обставина, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені до одного з іпотекодавців, правового значення не має, оскільки рішенням суду звернуто стягнення на квартиру в цілому, а не на її частину.

Наведеного суди першої та апеляційної інстанцій не врахували та, задовольнивши заяву про застосування позовної давності, погодилися з обґрунтованістю заявлених банком вимог.

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки вже існує рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому вимоги, заявлені позивачем удруге про звернення стягнення на той самий предмет іпотеки за тим самим договором іпотеки, є необґрунтованими, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Тобто, суди першої та апеляційної інстанції помилково застосували позовну давність до заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» вимог.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміні рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Враховуючи, що за результатом вирішення спору по суті суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили необґрунтоване рішення, Верховний Суд скасовує судові рішення в частині заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову у зв'язку з безпідставністю цих вимог.

Згідно підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України Верховний Суд у складі

колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2016 року у складі судді Дунаєва С. О. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 09 листопада 2016 року скасувати в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_8, про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило