Ухвала

09 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 263/4691/17

провадження № 61-40931ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 29 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: комунально-комерційне підприємство «Керуюча компанія «Західна», об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячна 13», про усунення перешкод у користуванні місцем загального користування, зобов'язання здійснити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: комунально-комерційне підприємство «Керуюча компанія «Західна» (далі - ККП «Керуюча компанія «Західна»), об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячна 13» (далі - ОСББ «Сонячна 13»), про зобов'язання відповідача за власний рахунок знести перегородку та вхідні двері у коридорі загального користування між квартирами № 1 та 2

у будинку АДРЕСА_1

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 березня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 за власний рахунок знести перегородку та вхідні двері у коридорі загального користування між квартирами № 1 та 2

у будинку АДРЕСА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2018 року (у складі колегії суддів: Мальцевої Є. Є., Принцевської В. П., Баркова В. М.) рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 29 березня 2018 року залишено без змін.

24 липня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2018 року, в якій заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширююся й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Крім того, судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: комунально-комерційне підприємство «Керуюча компанія «Західна», об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячна 13», про усунення перешкод у користуванні місцем загального користування, зобов'язання здійснити певні дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська