Номер провадження: 22-ц/785/4271/18
Номер справи місцевого суду: 522/6424/16-ц
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Калараша А.А.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду до ОСОБА_3 з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, який неодноразово уточнювала та просила стягнути остаточно на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразово в сумі 62307,95 грн. (з яких : 1/2 вартості індивідуальних занять з англійської мови за 2015 року - 4080,00 грн.; 1/2 вартості індивідуальних занять з класу гітари за період з січня 2015 року по липень 2016 року - 4800,00 грн.; 1/2 вартості шкільної екскурсії в м. Білгород-Дністровськ до Білгород-Дністровської фортеці 23.09.2016 року - 250,00 грн.; 1/2 вартості туристичної подорожі на оздоровлення влітку 2015 року - 18765,00 грн.; 1/2 вартості витрат на оздоровлення з 12.06.2016 року по 15.06.2016 року - 1800,00 грн.; 1/2 вартості витрат на оздоровлення з 17.07.2016 року по 23.07.2016 року - 11875,00 грн.; 1/2 вартості витрат на канцелярські товари з серпня 2015 року по жовтень 2016 року - 2004,13 грн.; 1/2 витрат на придбання взуття в серпні 2015 року та лютому, квітні і вересні 2016 року - 3422,50 грн.; 1/2 витрат на придбання одягу в червні, вересні та жовтні 2015 року і лютому та березні 2016 року - 11831,95 грн.; 1/2 вартості витрат на медичні послуги багатопрофільного медцентру «INTOSANA» у вересні 2016 року - 3085,87 грн.; 1/2 витрат добровільного медичного страхування з 28.10.2015 року по 27.10.2016 року - 393,50 грн.), та щомісячно в розмірі 9636,41 грн. (з яких: 1/2 вартості індивідуальних занять з англійської мови - 400,00 грн.; 1/2 вартості занять з лікувальної гімнастики - 845,00 грн.; 1/2 вартості курсів з лікування хребта - 699,25 грн.; вартість дієтичного харчування - 4650,00 грн.; 1/2 витрат на придбання одягу та взуття - 2000,00 грн.; 1/2 вартості додаткових грошових зборів з батьків на потреби школи та витрат на медикаменти, розважальні заходи, екскурсії, відвідування музею, кіно, запрошення на дня народження друзів та ін. - 1000,00 грн.; 1/2 вартості витрат на послуги добровільного медичного страхування дитини - 42,17 грн.), починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення їх дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 218-222).

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що фінансова допомога, що надає батько на утримання дочки (аліменти) є зовсім недостатньою для її фактичних пореб та реальних можливостей відповідача, який працює в пароплавних компаніях на судах іноземних судновласників, має високий рівень доходу і тому має можливість створити для дочки сприятливі умови для виховання. У зв'язку з нестабільною економічною ситуацією в країні (подорожчання цін на продукти харчування, ліки, комунальні послуги та інші витрати населення), вирати на утримання дитини значно зросли та виникла необхідність у додаткових заходах забезпечення дитини. Відповідач не має на утриманні інших дітей та/або непрацездатних батьків. Позивач є інвалідом дитинства 2-ї групи, непрацездатною і тому їй важко нести тягар утримання дочки самостійно.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у загальному розмірі 9609 (дев'ять тисяч шістсот дев'ять) грн. 13 коп. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 одноразово на загальну суму 63577 грн. 45 коп., щомісячно - періодичні платежі в розмірі 10136 грн. 41 коп. починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином рішення суду першої інстанції фактично оскаржується позивачем лише в частині відмови у задоволенні заявлених вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Рішення суду в частині задоволених судом вимог про стягнення додаткових витрат сторонами не оскаржується і тому в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норрм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заявлених вимог про:

одноразове стягнення вже понесених додаткових витрат, пов'язаних з:

- оплатою індивідуальних занять дитини з англійської мови за 2015 рік та занять з класу гітари за період з січня 2015 року по липень 2016 року;

- оплатою оздоровлення дитини в період з 12.06.2016 року по 15.06.2016 року в готелі «Рута»;

- оплатою лікувальної фізкультури, не містять відомостей щодо особи, яка здійснила оплату за цими фінансовими документами;

- та передбачуваних додаткових витрат на дитину щомісячно у розмірі 9636,41 грн. (з яких : 1/2 вартості індивідуальних занять з англійської мови - 400,00 грн.; 1/2 вартості занять з лікувальної гімнастики - 845,00 грн.; 1/2 вартості курсів з лікування хребта - 699,25 грн.; вартість дієтичного харчування - 4650,00 грн.; 1/2 витрат на придбання одягу та взуття - 2000,00 грн.; 1/2 вартості додаткових грошових зборів з батьків на потреби школи та витрат на медикаменти, розважальні заходи, екскурсії, відвідування музею, кіно, запрошення на дня народження друзів та ін. - 1000,00 грн.; 1/2 вартості витрат на послуги добровільного медичного страхування дитини - 42,17 грн.)

суд першої інстанції виходив з їх недоведеності належними і достатніми доказами, а витрати з придбання канцелярських товарів, одягу та взуття вважав такими, що не відносяться до додаткових в розумінні ст. 185 СК України, а входять до складу аліментних платежів, які відповідач сплачує щомісячно та своєчасно.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим у справі обставинам, узгоджуються з матеріалами справи та засновані на законодавстві.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов'язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Тобто, якщо стягнення аліментних зобов'язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв'язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров'ям дитини, або у разі обставин, які пов'язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Тобто якщо це витрати пов'язані з розвитком здібностей дитини, наприклад музика, то необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини у музичній школі з вказівкою тривалості повного курсу навчання, підтвердити витрати пов'язані з придбанням усіх необхідних знарядь та музичних інструментів, періодичність їх придбання, довівши суду при цьому, що заявлена сума, це лише половина тих витрат, яку необхідно на розвиток здібностей дитини. Аналогічно у випадку наявності особливих здібностей дитини у поглибленому вивченні іноземної мови, що підтверджується відзнакою у мовних олімпіадах або перемогою у конкурсах або навпаки потреба у зайняттях у зв'язку з порушенням розвитку здібностей дитини, необхідно надати відповідні рекомендації, а також розрахунок вартості відповідного курсу навчання з урахуванням його тривалості.

Якщо ці витрати пов'язані з особливим станом здоров'я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині.

Судова колегія погоджується з висновками районного суду про відмову у задоволенні вимог про одноразове стягнення вже фактично понесених додаткових витрат на дитину, пов'язаних з:

- оплатою індивідуальних занять дитини з англійської мови за 2015 рік та занять з класу гітари за період з січня 2015 року по липень 2016 року, оскільки позивачем не додано належних і достатніх документальних доказів про здійснення такої оплати;

- оплатою оздоровлення дитини в період з 12.06.2016 року по 15.06.2016 року в готелі «Рута», оскільки надані нею фінансові документи щодо цих витрат оформлені на «ОСОБА_5» та «ОСОБА_6» і не містять інформації щодо дитини - ОСОБА_4 про додаткові витрати на утримання якї заявлені відповідні позовні вимоги;

- оплатою лікувальної фізкультури, оскільки представлені квитанції не містять відомостей щодо особи, яка здійснила оплату за цими фінансовими документами пов'язаних з оплатою лікувальної фізкультури, не містять відомостей щодо особи, яка здійснила оплату за цими фінансовими документами, тобто не є належними доказами по справі;

- придбанням канцелярських товарів, одягу та взуття, оскільки ці витрати не є додатковими в розумінні ст. 185 СК України, а входять до складу аліментних платежів.

Крім того, висновок суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення періодичних витрат, пов'язаних з щомісячно у розмірі 9636,41 грн. (з яких : 1/2 вартості індивідуальних занять з англійської мови - 400,00 грн.; 1/2 вартості занять з лікувальної гімнастики - 845,00 грн.; 1/2 вартості курсів з лікування хребта - 699,25 грн.; вартість дієтичного харчування - 4650,00 грн.; 1/2 витрат на придбання одягу та взуття - 2000,00 грн.; 1/2 вартості додаткових грошових зборів з батьків на потреби школи та витрат на медикаменти, розважальні заходи, екскурсії, відвідування музею, кіно, запрошення на дня народження друзів та ін. - 1000,00 грн.; 1/2 вартості витрат на послуги добровільного медичного страхування дитини - 42,17 грн.) узгоджується з матеріалами справи, з яких вбачається відсутність належних і достатніх документальних доказів, як на підтвердження їх необхідності в розумінні ст. 185 СК України такі щодо обґрунтованості розміру заявлених вимог по кожному виду платежу.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку районного суду щодо відмови у повному задоволенні вимог про одноразове стягнення вже понесених додаткових витрат на дитину та стягнення додаткових періодичних щомісячних витрат на дитину у зв'язку з їх недоведеністю належними доказами з посиланням апелянта на передбачені ст. 185 СК України., фактично зазнані або передбачувані витрати є неспроможними, оскільки положення даної статті матеріального закону не звільняє позивача від процесуального обов'язку довести належними доказами, як фактично зазнані витрати, так і необхідність передбачуваних додаткових витрат, що викликані особливими обставинами. Зокрема у випадку передбачуваності додаткових витрат на лікування дитини, позивач заявляючи вказані вимоги зобов`язаний представити висновок МСЕК, довідки медичних закладів з вказівкою необхідності медичних процедур, їх тривалості та з урахуванням цього розрахунок вартості передбачуваних витрат. Витрати на санаторно-курортне лікування - виписками із історії хвороби дитини, рецентами лікарів, довідками про вартість проїздних документів в очікуваний період. У випадку передбачуваності додаткових витрат на лікування дитини, позивач заявляючи вказані вимоги зобов`язаний представити відповідні рекомендації щодо навчання дитини у музичній школі з вказівкою тривалості повного курсу навчання, підтвердити витрати пов'язані з придбанням усіх необхідних знарядь та музичних інструментів, періодичності їх придбання, довівши суду при цьому, що заявлена сума, це лише половина тих витрат, яку необхідно на розвиток здібностей дитини. Витрати на додаткове харчування дитини за нормами, розробленими МОЗ України, повинні підтвержуватися відповідними довідками органів місцевого самоврядування, торговельних організацій або дирекції відповідних комунальних установ (ринків) про середні ціни у період їх придбання для можливості обґрунтування вартості дієтичного харчування з урахуванням необхідності їх попереднього фінансування. Проте таких доказів позивачем не надано ані в районному суді, ані в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги недослідження судом обставин, які підтверджують фінансову спроможність відповідача сплачувати додаткові витрати на утримання неповнолітньої дочки, а також про наявність заборгованості у відповідача зі сплати аліментів за період з березня по серпень 2015 року не можуть бути взятими до уваги, оскільки дані обставини самі по собі не є підставою для стягнення додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України. Такими підставами є виключно особливі обставини, пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

Доводи апеляційної скарги про необгрунтованість висновку райсуду про те, що відповідач позбавлений права мешкати у квартирі, де проживає позивач з дитиною, не заслуговують на увагу, оскільки безпосередньо не пов'язані з підставами стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини в порядку ст. 185 СК України.

Крім того слід зауважити, що витрати на придбання одягу та взуття для дитини не охоплюються особливими обставинами, про які йдеться у статті 185 СК України і тому не відносяться до додаткових витрат в розумінні зазначеної статті, а входять до складу аліментних платежів.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 27.04.2018 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

А.А. Калараш