Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6417/18
Провадження № 2/711/1910/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

за участю:

представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову вказує, що згідно свідоцтва про право власності, виданого Придніпровським райвиконкомом 10.11.2004 року 14/100 частин будинку АДРЕСА_1 належить: ОСОБА_7 та членам її сім'ї: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

05.10.2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_11 уклали шлюб, після реєстрації якого їй (позиваці) присвоєно прізвище ОСОБА_11.

Згідно відомостей будинкової книги для прописки громадян, які проживають у АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_3 з 21.09.2017 року.

Також вказує, що відповідача ОСОБА_3 є її (позивачки) рідною донькою. Її дошлюбне прізвище «ОСОБА_3 було змінене на «ОСОБА_3», в зв'язку з вступом в шлюб із ОСОБА_16.

Після одруження дочка разом зі своїм чоловіком виїхала на постійне місце проживання до тимчасово окупованої території, де і проживає на даний час.

Вказує, що вона зверталася до Управління соціальної політики Черкаської міської ради щоб оформити субсидію на користування комунальними платежами оскільки в будинку окрім неї та її чоловіка ніхто не проживає і на них лежить важкий тягар утримання всього житла, однак їй було відмовлено оскільки в будинку зареєстрована її донька - ОСОБА_3. Зазначає, що питання позбавлення її (відповідачки) права власності не стоїть, але фактично донька має два місця реєстрації, що позбавляє її (позивачку) можливості утримувати житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

А тому, просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 27.08.2018 року позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала та просила визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_3 не з'явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України».

Суд ухвалив, справу вирішити за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачки ОСОБА_3, повідомленої у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, яка не з'явилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, та зі згоди представника позивачки щодо такого порядку розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого 10.11.2004 року Придніпровським райвиконкомом, 14/100 частин будинку АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 та членам її сім'ї: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, а саме: кожному по 14/600 частин (а.с. 8). Вказане також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.03.2005 року (а.с. 9) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно від 08.11.2018 року.

05.10.2006 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_11 та змінила прізвище на «ОСОБА_2» (а.с. 7 зворотня сторона).

28.03.2014 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_17 та змінила прізвище на «ОСОБА_3» (а.с. 15).

Згідно відомостей будинкової книги для прописки громадян, які проживають у АДРЕСА_1 у вказаному будинку на даний час зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_3 з 21.09.2017 року (а.с. 10-13).

В силу ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист всіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 є співвласником будинку АДРЕСА_1, її право власності, в силу ст. 41 Конституції України, є непорушним, тому вона відповідно має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в тому числі і право на проживання у вказаному будинку. Так, як право власності відповідачки на її частку (14/600) в будинку АДРЕСА_1 не припинено, вона не може бути обмежена у будь-який спосіб у користуванні власністю.

Права усіх співвласників законом захищаються у рівній мірі та не допускається захист прав одного співвласника за рахунок обмеження прав іншого співвласника без передбачених законом підстав. Що стосується доводів позивачки, викладених в позові, та підтриманих її представником в судовому засіданні, про те, що відповідачка створює їй (позивачці) незручності через неможливість повноцінно розпоряджатися майном та збільшуючи витрати по утриманню житла, оскільки в зв'язку з реєстрацією відповідачки у вказаному житлі, їй (позивачці) відмовлено в наданні субсидії, то позивачка вправі звертатись до суду з позовом про відшкодування іншим співвласником понесених нею витрат на утримання спільного майна. Крім того, питання реєстрації відповідачки в даному житлі не є предметом даного позову.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої в зв'язку з відмовою у задоволенні позову з відповідачки на користь позивачки не підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 280-289, 259, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Апеляційного суду Черкаської протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення суду складений 22.12.2018 року.

Головуючий: В.М. Скляренко