Головуючий суду 1 інстанції - Соболєв Є.О.
Доповідач -Лозко Ю.П.
Справа № 408/3389/17-ц
Провадження № 22ц/782/968/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Авалян Н.М., Орлова І.В.,

за участю секретаря: Подрябінкіна Я.Г.,

представника відповідача: ОСОБА_2

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит»

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 листопада 2017 року (суддя Соболєв Є.О.)

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит»

про стягнення заборгованості із сплати заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, вихідної допомоги, у зв'язку з порушенням законодавства про працю, компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в обґрунтування якого зазанчив, що працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (далі - ТОВ«ДТЕК Свердловантрацит») з 30.12.2011 року. 20 березня 2017 року позивач ОСОБА_3 був звільнений з роботи на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням, проте відповідач всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України не провів з ним повного розрахунку в день звільнення. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» на свою користь заборгованість із сплати заробітної плати за березень 2017 року у розмірі 12260,49 грн., компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток у розмірі 12260,49 грн., допомогу у зв'язку із порушенням законодавства про працю у розмірі 55172,19 грн., а також на підставі ст. 117 КЗпП України компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку позивача по день фактичного розрахунку.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» надав в суді першої інстанції заперечення, в яких зазначив, що 13 березня 2017 року озброєні люди захопили майновий комплекс ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», розташований на тимчасово непідконтрольній Україні території Луганської області. За цим фактом адміністрація підприємства звернулася до правоохоронних органів, і було відкрито кримінальне провадження №0000155, та на даний час триває досудове розслідування. Після захоплення підприємства ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» втратило доступ до свого майна, у тому числі особових справ працівників, табелів обліку робочого часу, печаток, штампів, та комп'ютерної техніки із відображеною в ній інформацією. Запобігти захопленню майнового комплексу озброєними людьми відповідач не міг. Зазначив, що оскільки підприємство ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» з 13 березня 2017 року за відсутності своєї вини втратило контроль над своїми виробничими активами та адміністративно-фінансовими ресурсами з неналежних від нього причин -дії непереборної сили, саме і з цього часу відповідач був позбавлений можливості здійснювати юридично значимі дії по відношенню до позивача, зокрема щодо його звільнення, нарахування та виплати йому при цьому грошових коштів, оформлення трудової книжки, видачі фінансових документів та інше. З огляду на викладене, в силу ст. 614 та ст. 617 ЦК України відповідач не може нести відповідальність за дії невідомих третіх осіб, які з 13 березня 2017 року, злочинно захопивши підприємство-відповідача, продовжують порушувати вимоги діючого законодавства України вже відносно його працівників.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 14 листопада 2017 року позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення заробітної плати залишено без задоволення за необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, постановити окрему ухвалу щодо порушення суддею строків розгляду справи, вважає рішення є незаконним та необґрунтованим через неправильність установлення судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного дослідження чи оцінки доказів та неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин, а також через неправильне застосування норм матеріального права. Доводами апеляційної скарги є те, що відкриття вищезазначеного кримінального провадження по факту захоплення підприємства не позбавляє відповідача обов'язку здійснити нарахування та виплату належних позивачу грошових коштів, оскільки підприємство відповідно до вимог ст. 93 ЦК України здійснює управління і облік фінансово-господарської діяльності за перереєстрованою адресою на території України; посилання суду на застосування до спірних правовідносин ч. 1 ст. 9, 617 ЦК України є незаконним та необґрунтованим, оскільки законодавство про працю регулюється спеціальними актами - Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», і звільнення від відповідальності за порушення законодавства про працю Цивільним Кодексом не передбачено; подання позову позивачем не є способом притягнення відповідача до відповідальності за порушення зобов'язань за Цивільним Кодексом України, а є способом захисту порушеного права на оплату праці; судом незаконно та необґрунтовано не прийнято як належний доказ надану позивачем копію трудової книжку та копії розрахункових листів і безпідставно застосовано до спірних правовідносин законодавство, що було прийняте після їх виникнення - Розпорядження КМУ від 19 липня 2017 року №498-р «Про внесення зміни до п. 9 плану заходів, спрямованих на реалізацію деяких засад державної внутрішньої політики щодо окремих районів Донецької та Луганської областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження»; судом не надано оцінки можливості відповідача у разі незгоди із здійсненими позивачем розрахунками надати належне спростування цьому та зобов'язати відповідача надати такі докази; судом не було враховано можливість отримання від компетентного Управління Пенсійного Фонду України довідки форми ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу) із відомостями стосовно позивача та страхові внески з березня 2016 року по березень 2017 року, а також того, що факт звільнення позивача є підставою для проведення із ним розрахунку і, відповідно, задоволення позову.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 31 січня 2018 року відповідачу роз'яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

21 лютого 2018 року відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду є законним, обґрунтованим, ухваленим у відповідності до вимог чинного законодавства України, постановленим з врахуванням всіх фактичних обставин справи. Суд першої інстанції вірно зазначив та взяв до уваги, що 13.03.2017 року ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», що розташований на тимчасово непідконтрольній Україні території Луганської області було захоплено терористичним угрупуванням.

У зв'язку з цим, ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» втратило можливість здійснення виробничої, торговельної, фінансової та іншої (в тому числі кадрової) діяльності у передбаченому законодавством України порядку; відповідач не має доступу до носіїв інформації, первинних документів та інформаційних ресурсів про заробітну плату позивача за березень 2017 року, так як вони знаходяться на захопленому терористичною організацією виробничому підрозділі, де позивач працював, перебуваючи у трудових відносинах з товариством, відсутні докази про кількість невикористаних позивачем календарних днів щорічних відпусток в період його роботи на підприємстві. Розрахунки позивача позовних вимог ґрунтуються не на доказах, а на припущеннях. Отримання та надання суду письмових належних та допустимих доказів можливе лише при відновленні законної юрисдикції належного власника підприємства ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит».

У відповіді на відзив позивач зазначив, що заперечення відповідача на апеляційну скаргу мають бути відхилені. У відповідності до ст. 93 ЦК України місцем знаходження юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи та здійснення управління і обліку. До березня 2017 року відповідачем нараховувалась та сплачувалась позивачу заробітна плата у безготівковому вигляді шляхом перерахування належних до сплати грошових коштів на банківський рахунок, який і під час припинення трудових відносин був дійсним, тому у відповідача не було перешкод у здійсненні з ним розрахунку при звільненні. Відкриття 18 березня 2017 року кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ст. 206 КК України у зв'язку із заявою ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» про неправомірне втручання в діяльність та привласнення майна товариства третіми особами у місті Довжанськ не є підтвердженням неможливості здійснення з позивачем розрахунку при звільненні, оскільки здійснюючи відповідно до вимог ст. 93 ЦК України управління і облік фінансово-господарської діяльності за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, 24А, відповідач не був позбавлений можливості здійснити нарахування та виплату грошових коштів, належних йому до сплати у зв'язку з припиненням трудових відносин. Факт перебування позивача із відповідачем у трудових відносинах, факт припинення трудових відносин, факт не нарахування заробітної плати у березні 2017 року, не нарахування та несплата відповідачем належних йому грошових коштів при звільненні, а також можливість відповідача здійснити нарахування та виплату належних при звільненні грошових коштів не спростовані відповідачем.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи відповідно до статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», якою передбачено повідомлення учасників справи про дату судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, до судового засідання не з'явився, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України (в редакції закону 2004 року, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України (в редакції 2017 року) рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» перед позивачем по заробітній платі за березень 2017 року та недоведеність матеріалами справи вини ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» у невиплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та належних при звільненні сум у визначені ст. 116 КЗпП України строки.

Такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит».

20 березня 2017 року наказом № 04-к позивача звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Дані обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати заробітної плати, компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року, у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що до спірних трудових правовідносин не підлягає застосуванню ч. 1 ст. 9 ,ст. 617 ЦК України.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Свердловськ (після перейменування Довжанськ) Луганської області визнано тимчасово окупованою територією України.

Встановлено, що згідно з витягом з кримінального провадження № 0000155, порушеного за ч. 3 ст. 206 КК України «Протидія законній господарській діяльності» 18.03.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про те, що у період з 13.03.2017 року невстановлені особи здійснюють протидію законній господарській діяльності ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» шляхом заборони відчуження майна, відчуження грошових коштів, встановлення обтяжень на майно, що належить товариству, шляхом захоплення майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1, чим заподіяно майнову шкоду у великому розмірі. Орган досудового розслідування - Головне управління національної поліції у м. Києві.

Сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №7631 від 19 червня 2017 року Торгово-промисловою палатою України засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): захоплення підприємства, протиправні дії третіх осіб ТОВ «Свердловантрацит» щодо обов'язку (зобов'язання) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок, а також подавати податковий розрахунок суми доходу нарахованого на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за 1 квартал 2017 року протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу до органів державної фіскальної служби України. Дата настання форс-мажорних обставин 13 березня 2017 року.

Висновком Торгово-промислової палати України від 24 липня 2017 року №2369/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції). Із фактичним захопленням з 13 березня 2017 року ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства) відповідач, у тому числі, фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітників як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та, будучи позбавленим можливості користуватися своїми коштами, здійснювати відповідні виплати. Також відповідач втратив доступ до трудових книжок своїх працівників, з огляду на що уповноважена особа відповідача з 13 березня 2017 року не має можливості здійснити записи щодо прийому чи звільнення таких працівників, а також будь-які інші юридично значимі правові дії, на підставі яких могли б виникати чи припиняти свою дію певні правовідносини.

Втрата контролю і доступу ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що розташовані за адресою: вул. Енгельса, 1, м. Довжанськ, Луганська область, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 13 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями і припинилося провадження господарської діяльності, а тому немає можливості ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» виконати зобов'язання перед працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України.

Зазначене, на думку колегії суддів, виключає наявність підстав вважати, що ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» недобросовісно виконує свої процесуальні обов'язки, ухиляючись від надання суду інформації та первинних документів, що мають відношення до предмета позову.

Вказане, у свою чергу, унеможливлює застосування судом наслідків, передбачених ч.ч.8, 10 ст.84 ЦПК України, на чому наполягав апелянт.

Сам по собі факт звільнення позивача з ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Саме такі висновки щодо застосування тих самих норм права до спірних правовідносин сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 березня 2018 року за результатами перегляду цивільної справи № 408/2306/17-ц,яка відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України має враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

В ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення заробітної плати за березень 2017 року, позивачем в позовній заяві не викладені обставини щодо виконання ним в березні 2017 року своїх функціональних обов'язків, кількість відпрацьованих ним у березні 2017 року днів, годин.

Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року, є документи первинного обліку праці та заробітної плати, зокрема: штатний розпис, розцінки та норми праці, накази та розпорядження на виплату премій, доплат, надбавок, матеріальної допомоги, наряд та змінний рапорт, табель обліку використання робочого часу за березень 2017 року, складений за формою № П-5 «Табель обліку використання робочого часу», затвердженою наказом Державного комітету статистики України № 489 від 05.12.2008 року та який є підставою для нарахування позивачу заробітної плати.

Функції щодо ведення первинного обліку, його зберігання виконувалися відокремленим підрозділом товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», де працював позивач.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивачем не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачем не були надані до суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивачем у березні 2017 року виконувалась робота, обумовлена трудовим договором укладеним між сторонами, кількість відпрацьованих у березні 2017 року днів, суд же згідно ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно з даними індивідуальних відомостей про застраховану особу системи персоніфікованого обліку Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 22 лютого 2018 року №3557/05-19, заробітна плата позивачу ОСОБА_3 за березень 2017 року не нараховувалась, страхові внески не сплачувались.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що з часу захоплення з 13 березня 2017 року, озброєними терористичними формуваннями управління підприємством ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит», яке знаходиться на тимчасово непідконтрольній Україні території, відповідач втратив доступ до виробничих і інформаційних ресурсів свого підприємства, внаслідок чого позбавлений фізичної можливості надати будь-яку інформацію у вигляді належних доказів, яка стосується підстав, розміру та розрахунків виплат, пов'язаних зі звільненням позивача до часу повернення підприємства до функціонування згідно із законодавством України.

Отже, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року, суд першої інстанції правильно виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» перед позивачем по заробітній платі за березень 2017 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийняв рішення без врахування доказів, які були надані позивачем, копії трудової книжки, розрахункових листків, що надавалися відповідачем щомісячно про заробітну плату є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В ч.ч. 1,4 ст.77 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем до позовної заяви надані копії розрахункових листів за вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року, січень, лютий 2017 року. Вказані розрахункові листи містять інформацію щодо нарахованої заробітної плати позивачу за конкретний місяць. Вказані розрахункові листи не можуть слугувати як належні та допустимі докази для визначення розміру компенсації за невикористані відпустки, оскільки відсутні належні та допустимі докази про кількість невикористаних позивачем календарних днів щорічних відпусток в період його роботи на підприємстві.

Належними доказами, підтверджуючими наявність невикористаних днів щорічної відпустки є особова карта позивача форми П-2, яка затверджена наказом Держкомстату та Міністерства оборони України від 25 грудня 2009 року № 495/656, накази по підприємству в яких зазначений період надання відпустки позивачу, які не можуть бути надані відповідачем у зв'язку з втратою доступу до цих документів з підстав зазначених вище.

Що стосується вимоги позивача про стягнення вихідної допомоги, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із позовної заяви із якою позивач звернувся до суду, останній, обґрунтовуючи вимогу про стягнення вихідної допомоги у зв'язку з порушенням законодавства про працю посилається на те, що несвоєчасне надання щорічної відпустки, затримання у виплаті заробітної плати, не проведення повного розрахунку при звільненні та не повідомлення відповідачем про нараховані суми, належні йому при звільненні, є порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, що відповідно до ст. 44 КЗпП України є підставою для виплати вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Однак, позивачем у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували як звернення позивача до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» із заявою про звільнення за порушення відповідачем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, так і звільнення позивача з вказаних підстав. Навпаки, судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» та 20 березня 2017 року звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Дані обставини підтверджуються витягом з наказу № 04-к від 20.03.2017 року, про них зазначає позивач в позовній заяві та сторонами не оспорюються.

Оскільки позивач звільнений з товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» за власним бажанням, і його звільнення не пов'язане з порушенням роботодавцем законодавства про працю (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), тому відсутні підстави для стягнення з відповідача вихідної допомоги у зв'язку з порушенням законодавства про працю у розмірі тримісячного середнього заробітку (ст. 44 КЗпП України).

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши, що у трудових правовідносинах між відповідачем ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» та його працівниками, зокрема позивачем ОСОБА_3, з 13.03.2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, які на ньому працювали, в період існування яких відповідач ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» об'єктивно, з причин від нього не залежних був позбавлений можливості виконати зобов'язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав належної оцінки можливості здійснити нарахування та сплату належних позивачу грошових коштів, оскільки відповідач зареєстрований за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, буд. 24А не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» у відповідності до вимог законодавства у зв'язку з проведенням антитерористичної операції здійснено реєстрацію зміни місцезнаходження юридичної особи та зареєстровано за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, буд. 24А.

У витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стосовно юридичної особи ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» станом на 16 лютого 2018 року зазначені данні про відокремлений підрозділи юридичної особи, серед яких зазначений відокремлений підрозділ «Шахтоуправління Червонопартизанське»товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», код ЄДРПОУ ВП: 38629886, місцезнаходження відокремленого підрозділу Луганська область, місто Довжанськ, місто Возненсенівка.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що реєстрація зміни місцезнаходження відокремленого підрозділу «Шахтоуправління Червонопартизанське» товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», який знаходиться та зареєстрований на території проведення АТО (на даний час на тимчасово окупованій території) не здійснювалася.

Виробничі потужності ТОВ «Свердловантрацит» - шахти з видобування кам'яного вугілля та інші структурні підрозділи розміщені на тимчасово непідконтрольній Україні території (на тимчасово окупованій території України).

Позивач ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» та працював у відокремленому підрозділі «Шахтоуправління Червонопартизанське».

Із довідки ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» системи персоніфікованого обліку управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області вбачається, що страхувальником ОСОБА_3є відокремлений підрозділ «Шахтоуправління Червонопартизанське», яким до Державної фіскальної служби України подавалися звітні відомості, формування яких здійснювалося на підставі первинної бухгалтерської та фінансової документації.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що облік робочого часу, нарахування заробітної плати, ведення трудових книжок, особові картки працівників форми П-2 знаходилися за місцем розташування виробничих потужностей відокремленого підрозділу «Шахтоуправління Червонопартизанське», який знаходиться на території проведення антитерористичної операції і його реєстрація зміни місцезнаходження не здійснювалася. Як встановлено у судовому засіданні із фактичним захопленням з 13 березня 2017 року ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» відповідач фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних, що підлягають до виплати на користь робітників як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, позбавлений можливості користуватися своїми коштами, здійснювати відповідні виплати, що підтверджується витягом з кримінального провадження та висновком Торгово-промислової палати України від 24 липня 2017 року № 2369/2/21-10.2., яким засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Луганської області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції). Даний Науково-правовий висновок здійснений на підставі документів, серед яких є наказ № 04-к від 20.03.2017 року «Про звільнення», яким за власним бажанням звільнено ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 31 січня 2018 року задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до ухвалення судового рішення у справі, а оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то з ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. в доход держави.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 14 листопада 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704,00 гривні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 27 квітня 2018 року.

Головуючий

Судді: