Номер провадження: 22-ц/785/933/18
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4

- відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене під головуванням судді Прийомової О.Ю. 07 грудня 2017 рокуо 12 годині 44 хвилині в м. Білгород-Дністровський Одеської області, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу, що є спільною частковою власністю,

встановив:

У грудні 2016 р. ОСОБА_4 звернулась до суду з вищезазначеним уточненим у травні та грудні 2017 р. позовом, в якому остаточно просить стягнути з відповідача на її користь: 1) компенсацію вартості ? частини автомобіля марки «Renault», модель «Kangoo 1,9 D», 1998 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_2, номер двигуна - НОМЕР_8, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1, у розмірі - 52 704,50 грн..

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, щоз 01.01.2014 р. по 29.02.2016 р. вона проживала разом однією сім`єю із ОСОБА_5, вела з ним спільне господарство та мала спільний побут. Під час сумісного проживання, за спільні кошти, у травні 2014 р. вони придбали автомобіль марки «Renault», модель «Kangoo 1,9 D», номер шасі - НОМЕР_2, номер двигуна - НОМЕР_8, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1. Відповідно до довідки-рахунку серії В1А від 07.05.2014 р. зазначений автомобіль було придбано за - 42 000 грн..

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.07.2016 р.: - встановлено факт проживання ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 у період з 01.01.2014 р. по 29.02.2016 р.; - визнано автомобіль марки «Renault», модель «Kangoo 1,9 D», номер шасі - НОМЕР_2, номер двигуна - НОМЕР_8, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1, об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5; - визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину автомобіля марки «Renault», модель «Kangoo 1,9 D», номер шасі - НОМЕР_2, номер двигуна - НОМЕР_8, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1.

Після набрання чинності вищевказаним рішенням 26.08.2016 р. вона звернулась до територіального сервісного центру 5143 Регіонального сервісного центру МВС України із заявою про здійснення державної реєстрації на своє ім'я на ? частину зазначеного транспортного засобу. Згідно довідки територіального центру № 5143 від 01.09.2016 р. їй було повідомлено про те, що станом на 01.09.2016 р. автомобіль марки «Renault», модель «Kangoo 1,9 D», номер шасі - НОМЕР_2, номер двигуна - НОМЕР_8, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1, зареєстрований на ім`я ОСОБА_5. Для внесення даних у Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу необхідно провести операцію перереєстрації транспортного засобу (ТЗ) та подати до територіального сервісного центру нотаріально засвідчену заяву власника ТЗ та сам ТЗ для проведення його огляду експертом.

На її звернення про те, щоб ОСОБА_6 доставив автомобіль до Територіального сервісного центру 5143 для огляду експертом і проведення реєстрації автомобіля на неї як співвласника ТЗ, останній категорично відмовляється це зробити.

ОСОБА_5 використовує цей транспортний засіб виключно у власних цілях, зокрема, у приватній службі таксі з метою отримання матеріальної вигоди.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.08.2017 р. позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення компенсації вартості ? частини транспортного засобу, що є спільною частковою власністю, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову суму еквівалентну вартості ? частини автомобіля марки «Renault», модель «Kangoo 1,9 D», 1998 року випуску, номер шасі - НОМЕР_2, номер двигуна - НОМЕР_8, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1, у розмірі - 46 922,00 грн..

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.10.2017 р. задоволено заяву ОСОБА_5 від 18.09.2017 р. про перегляд вищевказаного заочного рішення.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.08.2017 р. скасовано. Справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.12.2017 р. у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що28.07.2016 р. Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області ухвалено рішення, яким: - встановлено факт проживання ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 у період з 01.01.2014 року по 29.02.2016 року; - визнано автомобіль марки «Renault», модель «Kangoo 1,9 D», номер шасі - НОМЕР_2, номер двигуна - НОМЕР_8, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1, об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5; - визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину автомобіля марки «Renault», модель «Kangoo 1,9 D», номер шасі - НОМЕР_2, номер двигуна - НОМЕР_8, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 9 - 12).

28.08.2016 р. ОСОБА_4 звернулась до територіального сервісного центру 5143 Регіонального сервісного центру МВС України в Одеській області із заявою про державну реєстрацію права власності на транспортний засіб (а. с. 13).

Листом Територіального сервісного центру№5143 повідомлено ОСОБА_4 про те, що станом на 01.09.2016 р. транспортний засіб «Renault», модель «Kangoo 1,9 D», номер шасі - НОМЕР_2, номер двигуна - НОМЕР_8, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на ім`я ОСОБА_5. Для внесення даних в свідоцтво про реєстрацію необхідно провести операцію перереєстрації транспортного засобу та подати до територіального сервісного центру нотаріально засвідчену заяву власника ТЗ та сам ТЗ для проведення його огляду експертом (а. с. 14).

Відповідно до довідки-рахунку серії В1А від 07.05.2014 р. на день покупки автомобіля його вартість складала - 42 000,00 грн. (а. с. 15).

Відповідно до довідки №5143/355 від 02.03.2017 р., виданої територіальним сервісним центром №5143 Регіонального сервісного центру в Одеській області, власником транспортного засобу марки «Renault», модель «Kangoo 1,9 D», державний реєстраційний номер - НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, 1998 року випуску, є ОСОБА_5 (а. с. 63).

Згідно висновку № 97 про оцінку ринкової вартості автомобіля марки «Renault», модель «Kangoo 1,9 D», державний реєстраційний номер - НОМЕР_1, складеного ФОП ОСОБА_8 15.05.2017 р., ринкова вартість вказаного автомобіля становила - 93 843,00 грн. (а. с. 99).

Згідно наданого ОСОБА_5 висновку про оцінку вартості вказаного автомобіля, складеного ФОП ОСОБА_8, станом на 28.11.2017 р. ринкова вартість спірного автомобіля становить - 59 141,00 грн. (а. с. 167 - 191).

У письмових поясненнях від 07.12.2017 року позивачка зазначила, що оскільки спірним автомобілем одноосібно користувався відповідач, то розрахунок компенсації належної їй 1/2 його частки необхідно провести з урахуванням величини пробігу та фізичного зносу, що складатиме - 52 704,50 грн. (а. с. 199 - 200).

За умови отримання компенсації вартості ? частини автомобіля право спільної часткової власності має бути припинено.

Позивачка у позові з такими вимогами до суду не зверталась, вимоги щодо припинення права спільної часткової власності не заявляла.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що задоволення вимог позивачки приведе до порушення прав відповідача, оскільки позивачка отримає матеріальну компенсацію вартості своєї частки у праві спільної часткової власності від ОСОБА_5 і залишиться співвласником спірного майна, що неприпустимо.

Суд не може вийти за межі позовних вимог.

За таких обставин, оскільки позивачкою не заявлялись вимоги щодо припинення права спільної часткової власності у разі отримання нею матеріальної компенсації вартості її частки у праві спільної часткової власності на транспортний засіб, позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення компенсації вартості ? частини транспортного засобу, що є спільною частковою власністю, задоволенню не підлягають (а. с. 203 - 208).

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 вказує, що прийшовши до обґрунтованого висновку про те, що автомобіль є спільною сумісною власністю сторін, суд, разом з тим, безпідставно відмовив у задоволенні позову. Обов'язковою умовою стягнення грошової компенсації є лише згода співвласника, який цього вимагає. Згоди інших співвласників на виплату грошової компенсації не потрібно. Виходячи з того, що автомобіль є неподільною річчю, знаходиться у володінні та користуванні відповідача, її вимоги є обґрунтованими та законними.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися. Про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_4 сповіщена належним чином. Причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

Судові повістки, двічі направлені ОСОБА_5 за наявною у матеріалах справи адресою, обидва рази повернулися з приміткою пошти - «За закінченням строку зберігання».

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені законодавством строки розгляду справи та тривалий розгляд справи судом, баланс інтересів учасників справи у її розгляді, зловживання ОСОБА_5 своїми правами щодо отримання на пошті судової повістки, розміщення інформації про розгляд справи на офіційному сайті апеляційного суду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного вищезазначеного висновку про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 321, 356, 358, 361, 369 ЦК України, ст. ст. 60, 70, 74 СК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу одержання одним із співвласників майна грошової компенсації вартості його частки.

Частиною 2 ст. 60 СК України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70, ч. 2 ст. 74 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю частиною у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позову. Цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. 364 ЦК України) та вищевказаних норм процесуального права.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У зв'язку з вищевказаною імперативною нормою закону про припинення права на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, з дня її отримання, хибними є посилання суду на необхідність відмови у позові у зв'язку з тим, що позивачка не заявила позовних вимог про припинення права спільної сумісної власності у зв'язку з отриманням вартості її частки. Колегія суддів вважає, що у випадку стягнення грошової компенсації вартості частки суд у рішенні має вказати про припинення права спільної сумісної власності на спірне майно. Вказане не є виходом судом за межі позовних вимог.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що з ОСОБА_9 необхідно стягнути на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості ? частини спірного автомобіля марки «Renault», модель «Kangoo 1,9 D», номер шасі - НОМЕР_2, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1, у розмірі - 29 570,50 грн.. При цьому колегія суддів виходить з вартості спірного автомобіля, вказаного у Звіті про оцінку вартості вказаного автомобіля, складеного ФОП ОСОБА_8, станом на 28.11.2017 р., відповідно до якого ринкова вартість спірного автомобіля становить - 59 141,00 грн. (а. с. 167 - 191).

Колегія суддів не приймає до уваги висновок судової авто-товарознавчої експертизи № 97 від 15.05.2017 р. (а. с. 96 - 121) щодо ринкової вартості спірного автомобіля у розмірі - 93 843,00 грн., оскільки вказаний висновок зроблено експертом, без огляду автомобіля, виходячи із середніх ринкових цін на аналогічний автомобіль. Відомостей про те, що ОСОБА_9 отримав повідомлення (а. с. 84) про необхідність надати автомобіль для проведення його огляду, зловживання з приводу надання автомобіля на огляд, матеріали справи не містять.

На противагу висновку судової авто-товарознавчої експертизи, Звіт про ринкову вартість автомобіля зроблений за результатами огляду спірного автомобіля, тобто з врахуванням його реального технічного, товарного стану на час розгляду справи.

Колегія суддів не погоджується з наведеним позивачкою в уточненнях позовних вимог від 07.12.2017 р. (а. с. 199 - 200) розміром вартості грошової компенсації ? частини спірного автомобіля у сумі - 52 704,50 грн., виходячи з поділу різниці вартості спірного автомобіля, вказаної у висновку судової авто-товарознавчої експертизи (93 843,00 грн.) та у звіті (59 141,00 грн.) у розмірі - 34 702,00 грн. на три частини (11 567,30 грн.) та додаванням 2/3 частин цієї суми до вартості грошової компенсації ? частини автомобіля, визначеного згідно Звіту (29 570,50 грн.). Вказане обґрунтування не засноване на положеннях ст. 364 ЦК України.

Таким чином, доводи апелянта про безпідставну відмову в задоволенні позову є обґрунтованими.

Доводи апелянта про необхідність задоволення її позовних вимог у повному обсязі колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з вищевказаного обґрунтування даного рішення.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є частково обґрунтованою, а тому її треба задовольни частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Необхідно ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 142 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 судовий збір, сплачений під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції, пропорційного задоволеним позовним вимогам у сумі - 984,00 грн. = (551,21 грн. (а. с. 1) + 275,61 (а. с. 18) + 320,00 грн. (а. с. 62) + 606,33 (а. с. 210)) х 56%.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 грудня 2017 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу, що є спільною частковою власністю - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (НОМЕР_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4) на користь ОСОБА_4(НОМЕР_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6) грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля марки «Renault», модель «Kangoo 1,9 D», номер шасі - НОМЕР_2, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1, у розмірі - 29 570 (двадцять дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят) грн. 50 коп..

Після сплати ОСОБА_5вищевказаної грошової компенсації припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на автомобіль марки «Renault», модель «Kangoo 1,9 D», номер шасі - НОМЕР_2, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1, залишивши вказаний автомобіль у приватній власності ОСОБА_5.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (НОМЕР_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4) на користь ОСОБА_4(НОМЕР_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6) судовий збір у сумі - 984 (дев'ятсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16 липня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе