Єдиний унікальний номер 235/3569/17 Номер провадження 22-ц/775/159/2018
Головуючий в I інстанції Назаренко Г.В. Єдиний унікальний номер 235/3569/17
Суддя-доповідач Новосядла В.М. Номер провадження 22-ц/775/159/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Новосядлої В.М.,

суддів: Гапонова А.В., Мірути О.А.,

секретаря: Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3, на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2017 року у цивільній справі (№235/3569/17) головуючий першої інстанції суддя Назаренко Г.В.) за позовом ОСОБА_2, поданим її представником ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області, до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, поданим її представником ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області, до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 серпня 2017 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено орган опіки та піклування Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області, а орган опіки та піклування Покровської міської ради Донецької області звільнено від статусу третьої особи, як таку, що залучена до участі в справі помилково.

Позов обґрунтовано тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 3 вересня 2005 року по 28 липня 2009 року, від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з липня 2005 року постійно проживає з позивачкою і знаходиться у неї на утриманні, з часу розірвання шлюбу спільно не проживають і спільне господарство не ведуть.

Відповідач не приймає участі у вихованні сина, ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини та не сплачує аліменти на його утримання, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по аліментам в сумі 49 194 російських карбованців.

Протягом тривалого часу позивачка самостійно утримує дитину і займається її вихованням, створила сину необхідні умови для його розвитку, навчання і дозвілля.

Оскільки позивачка проживає на території, тимчасово не підконтрольній українській владі, то письмові докази були отримані нею від органів, створених у неконституційний спосіб, які, за думкою позивачки, мають бути прийняті судом в якості належних доказів відповідно до «намібійських винятків».

На підставі наведеного позивачка просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, позивачка через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову з таких підстав:

- судом не взято до уваги докази, надані позивачкою, оскільки документи, які позивачка надала суду на підтвердження своїх вимог, видані органами, які здійснюють свою діяльність на тимчасово окупованій території і таким чином не враховано «намібійські винятки» щодо можливості застосування таких доказів при розгляді справ в суді;

- не відповідає обставинам справи висновок суду про відсутність інших доказів на підтвердження вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, а саме, не враховано висновок служби у справах дітей Покровської райдержадміністрації про те, що відповідач не проживає за останнім відомим його місцем проживання, що також є доказом ухилення відповідача від обов'язків по вихованню дитини;

- судом не застосовано у справі рішення Європейського Суду з Прав Людини від 18 грудня 1996 року у справі «Кіпр проти Туреччини».

Позивачка у судове засідання апеляційної інстанції не з'явилась, повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи у відповідності до вимог частини 5 статті 130 ЦПК України.

Представник органу опіки і піклування Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області у судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи у відсутність представника. Крім того, в цій заяві зазначено, що відповідач на території Покровського району Донецької області не проживає.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається.

З 3 вересня 2005 року по 28 липня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5,6).

Від шлюбу мають сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

У листі служби у справах дітей Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області №775-01-31 від 16 листопада 2017 року зазначено, 30 жовтня 2017 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якій було розглянуто питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, стосовно малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Комісією встановлено, що ОСОБА_4 на території сільської ради не проживає (довідка Лисівської сільської ради №376/02-07 від 30.10.2017 р.) і з цього питання прийнято протокольне рішення комісії про направлення інформації до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області про неможливість надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 (а.с. 58).

Звертаючись до суду з цим позовом позивачка, повинна довести, що відповідач, як батько, ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини.

На підтвердження позовних вимог позивачка надала:

- довідку від 22 червня 2017 року, видана органом на території, яка тимчасово непідконтрольна державі Україна (а.с. 9);

- розрахунок заборгованості по аліментам від 22 червня 2017 року , виданий органом на території, яка тимчасово непідконтрольна державі Україна (а.с. 7, 8);

- довідку з місця навчання дитини від 14 червня 2017 року, видана Ясинуватською загальноосвітньою школою 1-ІІ ступенів №4 відділу освіти м. Ясинувата , яка знаходиться на на території, яка тимчасово непідконтрольна державі Україна (а.с. 10);

- характеристику з місця навчання дитини, видана Ясинуватською ЗОШ 1-ІІ ступенів №4 адміністрації міста Ясинувата (а.с. 11).

Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно із частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Згідно із частиною 2 статті 27 Конвенції батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і насамперед способом захисту прав і інтересів дітей, тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дітей, який має настати після позбавлення відповідача батьківських прав.

Позивачка не довела фактів ухилення відповідача від виховання їхньої дитини та свідомого нехтування ним батьківськими обов'язками, оскільки він позбавлений можливості повноцінно виконувати ці обов'язки, тому що дитина проживає з матір'ю в місті Ясинувата, яке тимчасово непідконтрольне державі Україна, а відповідач мешкає поза межами цього міста.

Наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина не є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу.

Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки не має підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення не встановлено.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується доводу апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував «Намібійські винятки» та не застосував у справі рішення Європейського Суду з Прав Людини від 18 грудня 1996 року у справі «Кіпр проти Туреччини», то апеляційний суд виходить з наступного.

Документи, надані позивачкою, а саме: довідка про фактичне проживання позивачки із дитиною, розрахунок заборгованості по аліментам, довідка з місця навчання дитини, характеристика дитини з місця навчання, видані органами, які знаходяться на території, яка тимчасово непідконтрольна державі Україна і не підтверджуються факту ухилення відповідача від виховання дитини, а тому вказаний довід апеляційної скарги є необгрутованим.

Керуючись статтями 375, 382, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2017 року залишити без змін.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 січня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції у відповідності до статті 390 ЦПК України.

Головуючий: Судді: