Постанова

Іменем України

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 758/6380/15-ц

провадження № 61-280св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другоїпалати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

Курило В. П.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року у складі судді Шаховніної М. О. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року у складі суддів: Кравець В. А., Лапчевської О. Ф., Левенця Б. Б.,

В С Т А Н О В И В

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між банком та ОСОБА_2 24 січня 2007 року було укладено кредитний договір, згідно умов якого останньому надано кредит у розмірі 125 000 дол. США на строк до 24 січня 2022 року. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконував належним чином, у зв'язку із чим утворилась заборгованість в розмірі 121 203, 64 дол. США, що еквівалентно 2 522 247 грн 75 коп, які банк просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 121 203, 64 дол. США, що еквівалентно 2 522 247 грн 75 коп.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором не виконав у результаті чого утворилась заборгованість яка має бути стягнута у судовому порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням місцевого суду, апеляційний суд зазначив про те, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення кредиту. Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), то заява подана відповідачем на стадії апеляційного провадження задоволенню не підлягає.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк при зверненні до суду пропустив строк позовної давності, який має обраховуватись з дня погашення останнього чергового платежу.

Статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У грудні 2017 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Судами встановлено, що 24 січня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір ( додатковими угодами ), згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 125 тис. дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами к розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 24 січня 2022 року.

Відповідач припинив сплачувати заборгованість по кредиту, у зв'язку із чим станом на 21 травня 2015 року у останнього виникла заборгованість у розмірі 121 203,64 дол. США, з них 83 114,86 дол. США - заборгованість за кредитом; 009,70 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 750 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 34 329,08 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення кредиту з урахуванням відсотків за користування кредитними коштами, пені, комісії та штрафу.

Доводи ОСОБА_2 про незастосування судами строку позовної давності не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (ст. 303 ЦПК України), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-780цс15 та від 02 березня 2016 року № 6-2307цс15.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції належним чином повідомив відповідача про розгляд справи, відповідно до повідомлень про вручення поштового відправлення, особистої розписки відповідача. В судове засідання відповідач, належний чином повідомлений про час і місце судового засідання, не з'явився, судом першої інстанції був проведений заочний розгляд справи.

Разом з тим, із заявою про застосування строку позовної давності ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції. Оскільки відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні в суді першої інстанції, не подав заяву про застосування позовної давності, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні такої заяви, поданої на стадії апеляційного перегляду справи.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року без змін.

На підставі статті 267 ЦК, керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. М.Коротун

В. І. Крат

В. П. Курило