Справа № 409/2058/17
Провадження № 22ц/782/422/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року Апеляційний суд Луганської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря Єгорової О.П.

представника відповідача Клиги І.А.,

учасники справи - позивачОСОБА_2, відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес»

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 02 квітня 2018 року, ухваленого Білокуракинським районним судом у складі: судді Третяка О.Г. в приміщенні того ж суду, дата складення повного тексту рішення - 06 квітня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» про розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що ним та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (далі- СТОВ «Прогрес») 10 лютого 2010 року укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір, договір оренди) площею 6,3203 га, для ведення сільськогосподарського виробництва, яка належить позивачу на праві приватної власності відповідно до Державного акту серії НОМЕР_1 від 07.04.2004 року, строком на 10 років, про що у державному реєстрі земель вчинено відповідний запис від 20 серпня 2010 року.

Згідно з пунктом 4.4. вказаного договору оренди сторони передбачили можливість дострокового розірвання цього договору за умови попередження заінтересованої в цьому сторони не пізніше за 1 (один) рік.

Тому користуючись цим своїм правом, позивач 23 березня 2016 року звернувся до СТОВ «Прогрес» з письмовою заявою про намір розірвати договір оренди, але до теперішнього часу відповідь не отримав.

Посилаючись на зазначені вище обставини, позивач ОСОБА_2 просив суд розірвати вказаний договір оренди земельної ділянки від 10 лютого 2010 року та стягнути з відповідача судові витрати.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції СТОВ «Прогрес» надало заперечення, в яких зазначило, що відсутні правові підстави для розірвання договору оренди землі та відсутні належні докази звернення позивача до СТОВ «Прогрес» про розірвання договору оренди землі, з боку відповідача повністю виконуються умови цього договору (а.с. 22-23).

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 02 квітня 2018 року позов ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» про розірвання договору оренди землі задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес» просить скасувати рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що п. 4.4 договору оренди, на який посилається позивач як на підставу свого позову, не містить підстав розірвання Договору в односторонньому порядку, а стосується тільки умов розірвання, а тому не може застосовуватись без врахування пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Договору, якими визначений порядок розірвання договору у разі недосягнення взаємної згоди щодо розірвання договору та наявність підстав для розірвання договору, визначених ст. 31 закону України «Про оренду землі».

Висновок суду про повідомлення позивачем відповідача листом від 23.03.2016 року про дострокове розірвання Договору не є належним доказом, оскільки не містить даних щодо ідентифікації отримання цього листа саме СТОВ «Прогрес», через рік після цієї дати позивач не вчинив жодних дій, які б свідчили про намір припинити дію договору, а до суду позивач звернувся лише 19.09.2017 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2018 року головуючим суддею було визначено Назарову М.В., склад колегії суддів Орлов І.В., Лозко Ю.П. (а.с. 73). Апеляційне провадження по справі було відкрито 17 травня 2018 року (а.с. 74). Протоколами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2018 року у зв'язку із перебуванням у відрядженні суддів Орлова І.В. та Лозко Ю.П. визначено суддів у складі колегії Стахову Н.В., Коновалову В.А. Ухвалою суду від 31 травня 2018 року справу призначено до апеляційного розгляду на 12 червня 2018 року об 11-й. У зв'язку із перебування судді Коновалової В.А. у відрядженні, судді Стахової Н.В. - у відпустці, розгляд справи призначений на 13 липня 2018 року о 12-й. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2018 року у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Стахової Н.В. визначено суддю у складі складі колегії Лозко Ю.П.

В судовому засіданні представник відповідача Клига І.А. підтримала апеляційну скаргу.

Позивач та його представник, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 5 ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом установлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 07.04.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №12, виданого Білокуракинською райдержадміністрацією, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки загальною площею 6,3203 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лизінської сільської ради Білокуракинського району Луганської області (а.с. 6).

10 лютого 2010 року між ОСОБА_2 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого останньому за плату передана в оренду вищевказана земельна ділянка, строком на 10 років. Договір зареєстрований у Білокуракинському районному реєстраційному округу Луганської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20 серпня 2010 року за № 88 (а.с. 5).

Розділом 4 вказаного договору врегульовано умови змін, припинення і розірвання договору, а саме: п.4.1. - зміна умов договору та його розірвання можливе за взаємною згодою сторін; п. 4.4. - сторони погоджуються з тим, що дострокове розірвання цього договору має здійснюватися за умови попередження заінтересованої в цьому сторони не пізніше ніж за 1 (один) рік.

Задовольняючи позов та визнаючи вказаний договір розірваним, суд із застосуванням до спірних правовідносин вимог ст. ст. 1, 2, 31 Закону України «Про оренду землі» та ст.ст. 525, 526, 627, 629, 651 ЦПК України та п. 4.4. Договору оренди, виходив з того, що в судовому засіданні належними доказами доведено, що позивач відповідно до п. 4.4. укладеного договору за 1 рік письмово попередив відповідача про розірвання договору оренди землі, а відповідач погодився з цим, оскільки не надав доказів письмової відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 про розірвання Договору.

Проте, такі висновки суду не відповідають вимогам закону та матеріалам справи з огляду на таке.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статті 1 вказаного Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У пункті "б" частини першої статті 90 ЗК України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі.

Відповідно до положень статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникненні спірних правовідносин), договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в

порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та

орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

За змістом частини першої статті 32 Закону «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами першою, другою статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Слушним є довід апеляційної скарги про те, що умовами договору оренди, укладеного між сторонами, зміна умов договору та його розірвання передбачене лише за взаємною згодою сторін і лише шляхом підписання додаткової угоди, яка є невід'ємною частиною цього договору (п. 4.1 Договору).

А у разі недосягнення згоди щодо змін умов договору, а також у разі відмови однієї із сторін від розірвання спір вирішується в судовому порядку (п. 4.2 Договору).

Згідно п. 4.3. Договору договір припиняє дію до закінчення строку, вказаного в п. 2.2. цього договору, та у випадках, передбачених Законом України «Про оренду землі» №1211-Х1У від 02 жовтня 2003 року.

Згідно п. 4.4. Сторони погоджуються з тим, що дострокове розірвання цього договору має здійснюватися за умови попередження заінтересованої в цьому сторони не пізніше ніж за 1 (один) рік.

Системний аналіз вимог земельного та цивільного законодавства в наведеній частині та умов договору оренди землі дає змогу дійти висновку про те, що підставами припинення договору сторони визначили лише закінчення строку, на який укладеного договір - 10 років, починаючи з дати його реєстрації, та випадки, передбачені Законом України «Про оренду землі» №1211-Х1У від 02 жовтня 2003 року, а порядок такого припинення погодили попередженнмя заінтересованої сторони не пізніше ніж за 1 рік.

Помилково достроково розірвавши укладений між сторонами договір на вимогу однієї із сторін, суд не звернув уваги на відсутність підстав для такого розірвання, відсутність взаємної згоди сторін на розірвання договору і вдався до встановлення обставин повідомлення позивачем як орендодавцем відповідача як орендаря про свій намір в односторонньому порядку розірвати договір, що не є визначальним у разі відсутності підстав припинення договірних відносин сторін.

Тому довід апеляційної скарги про помилковість розірвання договору лише на підставі пункту 4.4 Договору, що регулює процедурні питання такого розірвання, без встановлення правових підстав розірвання договору заслуговує на увагу як підтверджений матеріалами справи.

З урахуванням наведеного і того, що позивач не довів настання обставин, які б давали підстави для розірвання даних договорів, колегія суддів доходить висновку про необгрунтовансть позовних вимог позивача.

Оскільки суд припустився невідповідності висновків суду обставинам справи, наведене відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповдно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки відповідачем за подання апеляційної скарги, яка задоволена повністю, сплачено 960,00 грн. (а.с. 66), вони підлягають стягнення з позивача на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес».

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» задовольнити.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 02 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його позову до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» про розірвання договору оренди землі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» повернення судових витрат у розмірі 960,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 16 липня 2018 року.

Головуючий

Судді: