Справа №464/7765/17
пр.№ 4-с/464/9/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.01.2018 року Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі судового засідання Довгун Л.А.

за участі: представника заявника ОСОБА_1

представника боржника ЛМКП «Львівтеплоенерго» ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження від 08.11.2017р. по виконавчому провадженні № 53457204,-

в с т а н о в и в :

заявник ОСОБА_3 звернулась до суду із скаргою, в якій просить скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження від 08.11.2017р. по виконавчому провадженні № 53457204. В обгронтування даної скарги покликається на те, що 10.11.2016 Сихівським районним судом м.Львова було прийнято рішення у справі № 464/5885/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення невиплаченої заробітної плати, яким позовні вимоги були задоволено в повному обсязі, а 09.03.2017 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження №53457204 по виконавчому листу № 464/5885/16-ц. Згодом, 08.11.2017 державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку перерахуванням боржником на користь стягувача суми заборгованості в повному обсязі. Однак рішення суду є не виконаним у повному обсязі, а тому й підстав для закінчення виконавчого провадження немає. Зокрема, в рішенні Сихівського районного суду м.Львова від 10.11.2016 чітко визначено, що сума невиплаченої заробітної плати становить 36 180,03 грн. Проте, державним виконавцем та стягувачем не враховано, що ця сума стосується не виплаченої заробітної плати за період з січня 2010р. по вересень 2014р., що має суттєве значення для належного виконання згаданого вище рішення суду. Так, до нарахувань по заробітній платі було застосовано нові ставки податку з доходів фізичних осіб, що не відповідає чинному законодавству та порушує права стягувача. Аналогічна ситуація спостерігається й щодо військового збору. Таким чином, державним виконавцем було помилково визначено, що при стягненні невиплаченої заробітної плати сума податку з доходів фізичних осіб становить 6 512,41 грн., а військовий збір 542,70 грн., у звязку з чим судове рішення не виконано належним чином і закінчення виконавчого провадження є передчасним.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 ОСОБА_1 скаргу підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні її змісту та просить таку задоволити.

Державний виконавець Зубик О.І., як представник Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в судове засідання не зявився, проте подав письмове заперечення за змістом якого вказує, що відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, з огляду на те, що визначена за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10.11.2016 сума невиплаченої заробітної плати розрахована без утримання податків й інших обовязкових платежів, стягувачу було в повному обсязі перераховано суму заборгованості згідно ухвали суду від 14.06.2017 та довідки про перерахунок коштів, пропорційно стягнуто виконавчий збір до цієї суми, витрати виконавчого провадження стягнуто. Виконавче провадження підлягало закінченню, про що 08.11.2017 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

У судовому засіданні представник боржника ЛМКП «Львівтеплоенерго» ОСОБА_2 згідно із письмовими поясненнями просить у скарзі відмовити за відсутності порушень закону чи прав та свобод заявника. Додатково зазначила, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» перерахувало заборгованість з заробітної плати в повному обсязі з врахуванням утримання обовязкових платежів (ПДФО, військовий збір), що підтверджується платіжними дорученнями №6883 від 20.04.2017р. на суму 25000 грн. та №8472 від 11.05.2017р. на суму 4124,92 грн. - всього 29124.92 грн. та 7055.11 грн. перераховано в дохід державного бюджету (ПДФО 6512.41 грн., військовий збір 542,70 грн.). Таким чином, у звязку із повним виконанням рішення суду ЛМКП «Львівтеплоенерго» 22.06.2017р. звернулось із заявою до Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Львівській області у якій зазначено дати і суми оплати, факт повного виконання рішення Сихівського районного суду м.Львова від 10.11.2016 та прохання закінчити виконавче провадження №53457204 на підставі ст.39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», і як наслідок 08.11.2017р. було правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Заслухавши пояснення представника заявника та представника боржника, дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

На підставі Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017р., який набув чинності 15.12.2017р., норми ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За умовами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ст.448 ЦПК України).

Так, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10.11.2016р. задоволено позов ОСОБА_3 та вирішено стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату у розмірі 36 180,03 грн.

Встановлено, що на підставі виданого Сихівським районним судом м.Львова виконавчого листа № 464/5885/16-ц від 15.02.2017р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 09.03.2017р. було відкрито виконавче провадження №53457204.

В подальшому, ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 14.06.2017р. було задоволено заяву представника відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» про розяснення рішення суду та розяснено, що визначена рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10.11.2016р. сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 36 180,03 грн. розрахована без утримання податків й інших обовязкових платежів.

На підставі наданої ЛМКП «Львівтеплоенерго» довідки від 31.10.2017 року, кошти в розмірі 29124,92 грн. перераховано на користь стягувача (перераховано на депозитний рахунок відділу ДВС), 6512,41 грн. перераховано в дохід державного бюджету в якості податку з доходів фізичних осіб та 542,70 грн. перераховано в дохід державного бюджету в якості військового збору.

08.11.2017р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №53457204 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник ОСОБА_3 оскаржила дану постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 08.11.2017р. по виконавчому провадженні № 53457204 з тих підстав, що рішення суду не виконане у повному обсязі у звязку з невірним нарахуванням податків, що спричинило недоплату коштів по заробітній платі.

За приписами ст.7 Закону України «Про виконавче провадження» працівник органу державної виконавчої служби зобовязаний сумлінно виконувати службові обовязки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян, юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Разом із тим відповідно до п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Як визначено рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 10.11.2016р. та розяснено його ж ухвалою від 14.06.2017р. сума невиплаченої заробітної плати становить 36 180,03 грн. та розрахована без утримання податків й інших обовязкових платежів.

Проте, державним виконавцем та боржником, в процесі виконання даного судового рішення, не враховано, що вищевказана сума стосується не виплаченої заробітної плати за період з січня 2010 року по вересень 2014 року, що має суттєве значення для належного виконання згаданого рішення суду.

Так, зокрема, ставка на податок з доходів фізичних осіб з січня 2010 року до вересня 2014 року, для доходів, які повинна була отримувати ОСОБА_3, становила 15 %. Ставку, яку помилково застосував боржник, в розмірі 18 % була запроваджена лише 1 січня 2016 року Законом України від 24.12.2015р. № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році». Таким чином, застосовування до заробітної плати нової ставки податку з доходів фізичних осіб не відповідає чинному законодавству та порушує права стягувача.

По суті, аналогічна ситуація спостерігається й щодо нарахування військового збору. Оскільки військовий збір був запроваджений в серпні 2014 року на підставі Закону України від 31.07.2014р. № 1621-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів», відповідно його нарахування може здійснюватися лише на частину заробітної плати, яка мала бути здійсненна в серпні та вересні 2014, а нарахування військового збору на заробітну плату за період з січня 2010 року по липень 2014 року є безпідставним.

Таким чином, державним виконавцем не було перевірено правильність нарахування податків за період з січня 2010 року до вересня 2014 року (за який стягується заборгованість по заробітній платі), та як наслідок помилково визначено, що при стягненні невиплаченої заробітної плати сума податку з доходів фізичних осіб становить 6512,41 грн., а військовий збір 542,70 грн., чим допущено недоотримання стягувачем належних йому за рішенням суду коштів.

Згідно із вимогами ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З урахуванням наведених вище норм, розглядаючи скаргу в межах заявлених вимог, оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що дії державного виконавця не в повній мірі відповідають вимогам закону, оскільки державним виконавцем не здійснено усіх необхідних дій, направлених на повне та належне виконання судового рішення, передчасно прийнято рішення про виконання судового рішення, у звязку з чим скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 08.11.2017 - скасуванню.

На підставі викладеного, Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 450, 451, 452 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження від 08 листопада 2017 року по виконавчому провадженні № 53457204.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку визначеному ЦПК України протягом пятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: