Справа №487/3813/17 05.04.2018
Провадження №22-ц/784/299/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2018 року м. Миколаїв

справа № 487/3813/17-ц

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Гавор В.Б.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

Миколаївського відділення публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 18 вересня 2017 року суддею Кузьменком В.В. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного тексту судового рішення не зазначена),

У С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі- ПриватБанк) та Миколаївського відділення ПриватБанк про захист прав споживача.

Позивачка зазначала, що 10 вересня 2012 року уклала з банком через Миколаївське відділення договір карткового рахунку з тарифним планом «Універсальна» Contract. За умовами договору процентна ставка на час його укладення складала 1, 7 % на місяць з пільговим періодом у 55 днів та місячною платою за користування кредитом - 15 грн. Розмір щомісячного обов'язкового платіжу складав 7 відсотків. У грудні 2016 року вона дізналась про те, що з 1 вересня 2014 року банк в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору з тарифного плану «Універсальна» Contract на тарифний план «Універсальна» 55 днів», за яким розмір кредитних відсотків було збільшено до 2, 9 % на місяць, а з 1 квітня 2015 року - до 3, 6 % на місяць та змінені інші умови.

Посилаючись на неправомірність дій банку з підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитом, ОСОБА_1 просила визнати такі дії банку незаконними, зобов'язати банк повернутись до умов кредитування, які діяли на час укладення кредитного договору з відсотковою ставкою 1, 7 % на місяць та зобов'язати банк провести перерахунок переплачених нею коштів за незаконно підвищеною процентною ставкою з розрахунку 1, 7 % на місяць, зарахувавши переплачені кошти на її картковий рахунок.

Представник відповідача участі у судових засіданнях не приймав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2017 року позов задоволено, визнано незаконними дії банку щодо змін в односторонньому порядку з 1 вересня 2014 року умов договору карткового рахунку SAMDN1531 від 10 вересня 2012 року, зобов'язано повернути умови договору з тарифним планом «Універсальна» Contract з процентною ставкою 1, 7 %, зобов'язати зробити перерахунок заборгованості по картковому рахунку і переплачені позивачкою кошти за цей період зарахувати на її картковий рахунок.

Заява ПриватБанку про скасування заочного рішення ухвалою Заводського районного суду Миколаївської області від 7 грудня 2017 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ПриватБанку просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову. Апелянт посилався на те, що суд не звернув уваги на такі факти: як наявність у банку права на зміну умов кредитування за встановленою договором процедурою внесення змін; застосування нових процентних ставок лише до кредитних операції, здійснених позивачкою після їх запровадження; а також незаконність покладеного судом обов'язку надавати в подальшому кредитні кошти ОСОБА_1 на умовах, що діяли у 2012 році.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилалась на те, що при укладенні договору не була ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг, не повідомлялась про зміну всіх умов кредитування (переведення на інший тарифний план), нові умови з нею не узгоджувались. А відповідач не надав суду першої інстанції жодних доказів, які б спростовували підстави її позову.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що підвищення процентної ставки за кредитним договором суперечить правилам статті 1056-1 ЦК. При цьому суд не дав оцінку характеру кредитних відносин, що склались між сторонами; не дослідив положення нормативно-правових актів, що визначають умови угоди між сторонами; не визначився з типом процентної ставки, застосованою у цих відносинах, та взагалі не виклав в мотивувальній частині судового рішення будь-яких висновків.

З таким застосуванням норм кредитного законодавства та вимог процесуального права щодо змісту судового рішення погодитись не можна.

Так, відповідно до статті 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Правилами статті 10561 ЦК передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, а тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком процентної ставки необхідно розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статті 641-642 ЦК або в порядку, який визначено частиною 6 статті 10561 ЦК (пункт 28 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин») .

Судом встановлено, що 17 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Миколаївського відділення на підставі анкети-заяви 198159195) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг укладено договір карткового рахунку (далі - Договір) (а.с.145-146).

В анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначено, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає Договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомилась та згодна.

З 10 вересня 2012 року банківські послуги надавались за умовами Кредитка «Універсальна» Contract з тарифним планом «55 днів пільгового періоду». Позивачкою надані суду Пам'ятка клієнта з відсотковою ставкою 1,7 % щомісячно та іншими умовами кредитування за цим тарифним планом (а.с. 5).

На час укладення Договору діяли Умови та Правила надання банківських послуг в редакції, затвердженої наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010 року (а.с. 127-143).

Відповідно до пункту 1.3.2.3 Умов та Правил банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. У разі незгоди зі змінами клієнт зобов'язаний звернутись до банку для розірвання цього договору та погасити заборгованість (пункт 2.1.5.4).

За правилами пункту 1.3.1.9 Умов та Правил банк зобо'вязаний не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику картки виписки про стан картрахунку і про здійснені за минулий місяць операції по картрахунку. У разі підключення власника картки до системи Internet-banking (ПРИВАТ24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. У разі підключення клієнта до комплексу Mobile-banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень.

Наказами СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 року та №СП-2015-6552838 від 18 лютого 2015 року (а.с.149- 161) збільшено розмір процентів за тарифним планом «Універсальна» з 1 вересня 2014 року - до 2,9 % щомісячно, з 1 квітня 2015 року - до 3,6 % шомісячно.

За змістом наказів за витратами, які було здійснено до введення нового тарифу, проценти нараховуються за попередньою ставкою до повного погашення заборгованості по цим тратам (а.с.161).

Про своєчасне повідомлення позичальника ОСОБА_1 про збільшення процентної ставки з 1 вересня 2014 року свідчить її заява до позивача від 31 липня 2014 року, в якій позивачка зазначає, що отримала СМС-повідомлення про збільшення процентної ставки до 2,9% на місяць та незгодна з такими змінами (а.с.144).

На заяву ОСОБА_1 банк направив відповідь від 11 серпня 2014 року (а.с.147).

У травні 2015 року ОСОБА_1 також зверталась до банку з заявою про незгоду з нарахуванням їй підвищеного розміру процентів, на яку 14 травня 2015 року отримала відповідь з розгорнутим повідомленням про зміну умов кредитування (а.с. 9,10).

Проте у період 2014-2015 років ОСОБА_1 не зверталась до банку для розірвання Договору, заборгованість не погасила, а, достеменно знаючи про збільшення процентної ставки, продовжувала отримувати кредитні кошти в межах встановленого ліміту (а.с. 179).

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим, що укладеним між сторонами Договором встановлено погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов кредитування. Приватбанк повідомив ОСОБА_1 про збільшення процентної ставки за користування тими коштами, які вона буде отримувати після запровадження змін (з 1 вересня 2014 року та з 1 квітня 2015 року). Будучи інформованою банком про збільшення процентної ставки, позивачка продовжувала отримувати кредитні кошти та вносила платежі.

За таких обставин та враховуючи особливості кредитних відносин щодо користування кредитним лімітом, колегія суддів вважає, що надання кредитних коштів окремими сумами на умовах, які діють на час отримання коштів та які повідомлені позичальнику завчасно, не може вважатись порушенням заборони, встановленої частиною 3 статті 1056 1 ЦК щодо односторонньої зміни умов договору. Протилежне свідчило би про те, що проценти на всі кредитні кошти, які буде отримувати позичальник в майбутньому протягом невизначеного часу, банк зобов'язаний нараховувати лише за тією ставкою, яка діяла на час відкриття карткового рахунку.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що з Умовами та Правилами вона не була ознайомлена, а про зміни процентної ставки банк її не інформував.

Ці твердження, про що зазначено вище, спростовуються як підписом позичальника в анкеті-заяві, так і заявами ОСОБА_1 до відповідача (а.с. 8-11, 144-148).

Не можуть бути підставою для задоволення позову і твердження ОСОБА_1 про те, що її права споживача порушені зміною інших умов кредитування за тарифним планом «Універсальна» Contract у порівнянні з тарифним планом «Універсальна» 55 днів пільгового періоду».

Так, зміна деяких умов кредитування здійснена на підставі пункту 4 Наказу № 906 СП 82 від 18 серпня 2014 року (а.с. 156-161). Внаслідок наявності поточної заборгованості станом на 1 вересня 2014 року умов для переведення позивачки на карту «Універсальна» Gold не встановлено.

Розмір обов'язкового щомісячного платежу за новими умовами кредитування зменшено до 5% (а.с. 220, 221).

Комісійна винагорода за обслуговування картрахунку (15 грн.) цими умовами не передбачена.

Ознайомлення користувача з розміром комісійної винагороди за зняття готівки здійснюється кожного разу безпосередньо перед ініціюванням операції, що надає можливість користувачу відмовитись від цієї операції на таких умовах (пункт 10 розділу ІІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою НБУ № 705 від 5 листопада 2014 року).

Пеня ОСОБА_1 за спірний період не нараховувалась.

З пояснень представника ПриватБанку та з аналізу руху коштів за особовим рахунком ОСОБА_1 (а.с. 162-202) вбачається, що списання відсотків за користування кредитними коштами, отриманими до 1 вересня 2014 року здійснювалось за ставкою 1,7 %. Списання відсотків за ставкою 2,5 % та 3,6 % за кошти, отримані до цієї дати, не здійснювалось.

Внесення відомостей до особового рахунку про застосування ставки 2,5% (а.с. 167-168) у певний період, а також розміщення цієї інформації в системі Internet-banking (ПРИВАТ24) (а.с. 8) є наслідком змінення програмного забезпечення, але до дійсних розрахунків з позивачкою така ставка не застосовувалась.

При цьому колегія суддів вважає непереконливими посилання позивачки на те, що про зміну умов кредитування вона дізналась лише у 2016 році. ОСОБА_1, як власника картки, підключена до системи Internet-banking (ПРИВАТ 24), яка передбачає розміщення всіх повідомлень клієнта та можливість отримання ним виписок про стан картрахунку і здійснені за минулий місяць операції (а.с. 8). До того ж умови кредитування повідомлялись їй у письмових відповідях на її звернення (а.с. 10-11).

Колегія суддів не може погодитись і з твердженням апелянта про те, що будь-які зміни до умов кредитування мали здійснюватися шляхом укладення додаткових угод або нових договорів, оскільки це суперечить процедурі змін внесення змін шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора, що прописана у пункті 1.3.2.3 Умов і Правил (а.с. 135).

Документи, надані суду апеляційної інстанції (копії наказів, Умов та Правил, листів, повідомлень) на підтвердження доводів апеляційної скарги або спростування заперечень позивача, не є новими доказами у розумінні частини 3 статті 357 ЦПК, оскільки є офіційними документами, розміщеними у комунікаційній мережі, або відомими позивачці (листи, повідомлення).

Таким чином, колегія суддів не вбачає порушень ПриватБанком умов кредитного договору, вимог статті 1056 1 ЦК, статті 21 Закону «Про захист прав споживачів», а тому й прав ОСОБА_1 як споживача банківських послуг у період з 1 вересня 2014 року.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на вимоги закону, не дав оцінку характеру правовідносин сторін та не обґрунтував своїх висновків, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2017 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: Н.О.Шаманська

В.В.Коломієць

---------------------------------

Повний текст постанови складено 6 квітня 2018 року.