233 № 233/232/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року

приміщення суду за адаресою: 85113, м. Костянтинівка, пр. Ломоносова, 157

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Франчук А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з заявою, ОСОБА_1 просить встановити факт смерті ОСОБА_2, померлого 05 січня 2018 року у м. Горлівка Донецької області, посилаючись на те, що 05 січня 2018 року в м. Горлівка Донецької області внаслідок повторного інфаркту мозку помер його батько ОСОБА_2, 05 січня 1945року народження.

Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про повне підтримання заявлених вимог та про розгляд справи у його відсутність.

Представник заінтересованої особи Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву ОСОБА_1 не надав.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч.1) . Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду (ч.2). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч.4). Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи (ч.5).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, який відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» взятий на облік Управлінням соціального захисту населення Костянтинівської міської ради, що підтверджується копією довідки від 14.01.2015 року за № НОМЕР_1 (а.с.11).

Заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії І-НО № 099549 від 18.05.1999 року (а.с.6), копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по - батькові, серії І-НО № 005765 від 18.05.1999 року (а.с.6).

За твердженням заявника, 05 січня 2018 року в Україні в м. Горлівка Донецької області помер його батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2. заявником надані:

- копія паспорту громадянина України на імя ОСОБА_2 (а.с.9-10);

- фототаблиця із зображенням тіла померлого ОСОБА_2 (а.с.12);

- копія договору-замовлення від 06 січня 2018 рок на організацію та проведення поховання ОСОБА_2 (а.с.13);

- копія накладної на оплату ритуальних послуг від 06 січня 2018 року (а.с.14);

- лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2 № 17 від 06.01.2018 року, видане патологоанатомічним бюро м. Горлівки (а.с.17).

Даючи оцінку допустимості лікарському свідоцтву про смерть №17 від 06.01.2018 року, як документу, що виданий установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначеного доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті ОСОБА_2 для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника ОСОБА_1, суд, як виняток, приймає до уваги лікарське свідоцтво про смерть № 17 від 06.01.2018 року та оцінює його в сукупності з фототаблицею із зображенням тіла померлого ОСОБА_2, копією накладної на придбання ритуальних предметів для організації поховання ОСОБА_2, копією договору-замовлення на оплату ритуальних послуг, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті ОСОБА_2, померлого 05 січня 2018 року у м. Горлівка Донецької області Україна, що надасть можливість заявнику отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть батька.

Керуючись ст.ст. 317, 319ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, заінтересована особа Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ідентифікаційний код 22021072, юридична адреса: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Театральна, 5, про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, Татарстан, НОМЕР_2, виданий 17 травня 2000 року Калінінським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області, померлого 05 січня 2018 року у м. Горлівка Донецької області Україна.

Допустити негайне виконання судового рішення.

Повний текст рішення складено 25 січня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.В. Каліуш