Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/1267/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 серпня 2018 року м. Овруч
Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Гришковець А. Л.
з секретарем Павленко Л. В.,
з участю позивача ОСОБА_1,
представника ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Білогіря молокопродукт» про стягнення заборгованості по заробітній платі , -
Відповідачем відзиву на позов не надано.
В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням.
Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що позивач працює у відповідача з серпня 2011 року по даний час. З 01.09.2016 відповідач перестав виплачувати їй заробітну плату. Заяву позивача на імя відповідача від 24.02.2018 та запит адвоката 13.04.2018 було повернуто відправникам в звязку з відмовою адресата від одержання.
Вказані обставини підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 Пенсійного фонду України (а.с.39-43), заявою позивача та запиту адвоката з поштовими документами (а.с.7-15).
На неодноразові запити суду відповідачем інформації щодо заборгованості по заробітній платі позивача не надано. Керівник на виклик суду для складення протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 КУпАП на 15 год. 30 хв. 08.08.2018 не зявився.
У статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вiльний вибiр роботи, на справедливi i сприятливі умови працi та на захист вiд безробiття.
Частиною 3 ст. 43 Конституції України закріплено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно ч.1ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до вимог ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 8 листопада 2015 року у справі «Кечко проти України» висловив правову позицію, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1.
В інших рішеннях Європейського Суду з прав людини по численних заявах до суду громадян України зазначається, що невиплата заробітної плати, інших належних працівникові сум є втручанням у право заявника на мирне володіння майном у сенсі першого речення ст. 1 ОСОБА_2 протоколу до Конвенції. Європейський Суд з прав людини також звертає увагу на те, що відсутність достатніх коштів у підприємства-боржника не може бути виправданням тривалого невиконання судових рішень. Тобто, має місце порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачем не надано інформації щодо виплати заборгованості по заробітній платі позивачу, хоча це є його обовязком відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі позивача за спірний період з вересня 2016 року по 31.05.2018.
Визначаючи розмір належної до стягнення суми заборгованості по заробітній платі суд бере за основу розрахунку індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 Пенсійного фонду України (а.с.39-43).
В задоволенні решти вимог слід відмовити за безпідставністю.
Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
З відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. в доход держави.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268, підпунктом 15.5 пункту 15 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити частково.
В задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю.
Про перегляд заочного рішення може бути подана заява протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення на заочне рішення до апеляційного суду Житомирської області через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: ОСОБА_3