Провадження №22-ц/772/36/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач :Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2018 рокуСправа № 127/14216/17м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно виплаченої пенсії, апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, яке ухвалено суддею Вохмінової О.С. 21 вересня 2017 року, о 13 год. 02 хв., в м. Вінниці, -
ВСТАНОВИЛА:
04 липня 2017 року до Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно виплаченої пенсії.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримувала пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Відповідно до ст. 30 зазначеного Закону вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військово-навчальних закладів та навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України і державної пожежної охорони), стажисти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не довше, ніж до досягнення ними 23-річного віку.
Відповідач, досягнувши повноліття, неодноразово зверталась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявами про продовження виплати пенсії у зв`язку з навчанням.
Проте, 13 грудня 2016 року за даними файлу звірки персоніфікованого обліку, які надсилаються до ГУ ПФУ з Єдиного державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб ПФУ, стало відомо про те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та одночасно отримує пенсію.
Згідно ст. 2 Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройний Сил України, інших утворених відповідно до Законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та державної служби транспорту, служби до Національної поліції, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється.
14 грудня 2016 року відповідач звернулась до позивача із заявою, в якій зазначила, що перебуває на військовій службі за контрактом з 09 квітня 2014 року та зобов`язалась повернути переплачену пенсію.
Таким чином, за період з 09 квітня 2014 року по 31 грудня 2016 року сума надміру сплачених коштів ОСОБА_1 становила 52 520,30 грн.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» 06 грудня 2016 року внесено зміни у ч. 3 ст. 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», яку викладено наступним чином: пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до Законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється.
Тому, 10 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ПФУ у Вінницькій області із заявою про поновлення виплати з 07 січня 2017 року та про відрахування переплати за рахунок подальшої доплати в 100% розмірі до виповнення 23-х років. Згідно із цією заявою частину боргу було погашено, залишок надміру виплачених коштів становить 43 027,01 грн.
Після досягнення відповідачем 23-го віку 30 квітян 2017 року виплату пенсії припинено, а борг в сумі 43 027,01 грн. залишився не повернутим.
Оскільки всупереч вимогам ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» ОСОБА_1 не повідомила позивача про обставину, що спричиняє зміну розміру пенсії або припинення її виплати, одержані у зв`язку з цим зайві суми пенсії повинні бути повернуті органу пенсійного забезпечення.
Суми надміру виплачених пенсій внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію чи суду.
Оскільки ОСОБА_1 вчасно не повідомила Головне управління ПФУ у Вінницькій області про те, що перебуває на військовій службі з 09 квітня 2014 року та безпідставно отримувала пенсію у зазначений період, своїми діями завдала суттєвої шкоди бюджету держави, тому ГУ ПФУ у Вінницькій області просило стягнути з ОСОБА_1 суму надміру виплаченої пенсії в розмірі 43 027,01 грн.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2017 року позов ГУ ПФУ у Вінницькій області задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області суму надміру виплаченої пенсії в розмірі 43 027,01 грн. та вирішено долю судових витрат.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій послалась на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що при ухваленні рішення, суд першої інстанції безпідставно послався на ст. 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», оскільки судом не досліджувався факт повторного прийняття її на військову службу.
Вважає, що у зв`язку з відсутністю прямої норми закону на врегулювання виплати пенсії при першому призиві на військову службу, але з урахуванням ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», жодних зловживань при неповідомленні головного управління про проходження нею військової служби вперше не було.
Зазначає, що головним управлінням не надано, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази і судом не встановлені обставини, що переплата відбулась у зв`язку з зловживанням з її боку, не встановлено факту підроблення документів або представлення органу Пенсійного фонду неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії, що виключає можливість здійснення відрахувань надміру виплачених сум з її пенсійних виплат, тому вважає, що в силу ст. 1215 ЦК України виплачена пенсія не підлягає поверненню, оскільки виплата проведена добровільно, за відсутності рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності з її боку.
Просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2017 року, ухвалити нове по суті позовних вимог.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1-2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» визначено осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, зокрема до цих осіб входять особи визначені ст. 30 цього Закону.
Відповідно до ст. ч.5 ст. 30 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військово-навчальних закладів та навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України і державної пожежної охорони), стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.
ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.н. НОМЕР_1 ) перебувала на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримувала пенсію по втраті годувальника згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», тобто, в розумінні ст. 1-2 цього Закону вона являлась особою, яка має право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону.
13 грудня 2016 року за даними файлу звірки персоніфікованого обліку, що були надіслані до ГУ ПФУ з єдиного державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб ПФУ, позивачем було встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на військовій службі (в/ч НОМЕР_2 ) та одночасно отримувала пенсію по втраті годувальника на період навчання, до досягнення 23 річного віку (а.с. 6).
Згідно контракту про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України від 09.04.2014 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.н. НОМЕР_1 , як військовослужбовець, уклала з Міністерством оборони України в особі командира в/ч НОМЕР_2 полковника ОСОБА_4 контракт на проходження військової служби у ЗСУ терміном на три роки (а.с. 8-9).
Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що правовідносини, які склались між сторонами регулюються ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Задовольняючи позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в силу ст. 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», ОСОБА_5 повинна була бути припинена виплата пенсії у зв`язку із проходженням нею військової служби за контрактом та порушенням вимог ст. 60 вищевказаного Закону, а саме неповідомлення нею органів пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.
Відповідно ст. 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.
Аналізуючи зазначену норму Закону, колегія суддів приходить до висновку, що під повторністю слід розуміти прийняття на службу військовослужбовця, який раніше проходив службу, був звільнений та отримував пенсію згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 повторно не приймалась на військову службу, а уклала контракт з Міністерством оборони України, в особі командира в/ч НОМЕР_2 , вперше, а тому положення ст. 2 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» не можуть бути застосовані до відповідача, оскільки обов`язковою умовою застосування цих положень, а саме припинення виплати пенсії являється повторність прийняття на військову службу до Збройних Сил України, що в даному випадку відсутня.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Згідно з п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

В даному випадку позивачем не доведено чим було зумовлено порушення його права, в чому саме полягала безпідставність надмірно виплаченої пенсії, а також не доведено тих обставин, на які посилається Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в позові.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, а саме те, що судовий збір сплачений відповідачем в розмірі 1760 грн. за подачу апеляційної скарги, тому дані судові витрати слід стягнути з позивача.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового.

Керуючись ст. 374, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2017 року скасувати, ухваливши нове, яким в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно виплаченої пенсії відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1760 гривень.

Повний текст постанови складено 10 січня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.
Головуючий /підпис/ Рибчинський В.П.
Судді /підпис/ Панасюк О.С.
/підпис/ ОСОБА_6 .
Згідно з оригіналом
Суддя Рибчинський В.П.