Справа № 460/651/11 Головуючий у 1 інстанції: Воробель М.М.
Провадження № 22-ц/783/394/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Струс Л.Б.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ТзОВ «Балмікс», про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального призначення (позаквартирним коридором), що знаходиться у спільній сумісній власності -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила постановити рішення про усунення перешкод у користуванні належним їй на праві спільної сумісної власності позаквартирним коридором, який знаходиться на четвертому поверсі багатоквартирного житлового будинку № 9а по вул. Вербицького у м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області та зобовязати відповідачку ОСОБА_5 демонтувати влаштовану нею в спільному позаквартирному коридорі бетонну стінну перегородку та встановлені двері між квартирами № 13 та № 14, а також привести у попередній стан вікно на цій сходовій клітці для денного освітлення коридору. Мотивувала тим, що проживає в багатоквартирному житловому будинку під № 9а по вул. Вербицького м. Новояворівськ Львівської області. Її - позивачки квартира № 14, як і квартира відповідачки № 13, знаходяться на четвертому поверсі 5-ти поверхового будинку. Обидві квартири зєднуються між собою спільним коридором і даний коридор, як і інші додаткові приміщення будинку, відносяться до приміщень загального користування і належить їм на праві спільної сумісної власності. Однак, відповідачка без погодження, всупереч дотримання санітарних і протипожежних норм, розділила даний коридор бетонною стіною, в якій встановилаокремі двері. Крім того, нею замуровано вікно сходової клітки, призначене для поступлення денного світла в коридор. Наїї неодноразові звернення ізверненнякерівництва обєднання співвласників їхнього багатоквартирного будинку розібрати дану перегородку, відповідачка не реагує, що змусило її ОСОБА_4 звернутись до суду.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_4

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Апеляційного суду Львівської області в касаційному порядку оскаржила відповідач ОСОБА_5

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року залишено без змін.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року в касаційному порядку оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційним судом переглядається рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка вважає таке незаконним, необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. В апеляційній скарзі зазначає про те, що звертала увагу суду та надавала документи на підтвердження незаконного будівництва стіни, окрім того, відповідачка сама визнала наявність такої, про що є її заява щодо отримання дозволу на збереження виконаного перепланування квартири № 13. Така заява підтверджує факт збудованої перегородки. У технічному паспорті від 10 жовтня 2006 року відсутні будь-які перегородки та добудови, до укладення договору дарування перегородки не було. Відповідач не мала жодних прав на зведення перегородки та встановлення дверей.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ТзОВ «Балмікс», про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального призначення (позаквартирним коридором), що знаходиться у спільній сумісній власності виходив з того, що позивачем не доведено доказами ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог і на те, що жодними вагомими доказами не доведено існування спірної перегородки.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 листопада 2006 року є власником квартири № 14 в будинку № 9«а» по вул. Вербицького у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області.

Відповідно до договору дарування квартири від 16 грудня 2006 року ОСОБА_5 є власником квартири № 13 в будинку № 9 «а» по вул. Вербицького у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області. Вищевказані квартири знаходяться на одному поверсі, а сторони у справі є сусідами.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Балмікс» (далі - ТОВ «Балмікс») є забудовником будинку № 9 «а» по вул. Вербицького у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області та надає послуги його власникам з обслуговування будинку та прибудинкової території.

Актом від 24 липня 2009 року встановлено, що поперек спільного коридору на четвертому поверсі між вищевказаними квартирами влаштовано перегородку та встановлені двері. Позивачка зазначала про те, що дану перегородку із дверима встановлено власником квартири № 13 самовільно, згоди на влаштування перегородки та встановлення дверей не надавала. Рекомендувалось власникам квартир № 13 та № 14 врегулювати спір у добровільному порядку шляхом демонтажу перегородки або її перенесення. (т. 1 а.с. 15).

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 17 червня 2014 року, що набрало законної сили, визнано акт від 24 липня 2009 року недійсним.

Згідно із заявою власників квартир багатоповерхового житлового будинку по вул. Вербицького, 9а у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області, яким належить на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, у тому числі коридори, після здачі вказаної будівлі в експлуатацію, на підставі усної домовленості не заперечували про надання власнику квартири № 13 у користування коридору довжиною 3 метри, із загальних розмірів всіх коридорів на четвертому поверсі в натурі. Претензії до власника зазначеної квартири щодо експлуатації наданої йому частки коридора відсутні.

З відповіді ТОВ «Балмікс» від 5 жовтня 2012 року вбачається, що ОСОБА_5 зверталась до товариства із заявою про надання дозволу на збереження виконаного перепланування квартири № 13 в будинку № 9 «а» по вул. Вербицького у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області, проте їй було відмовлено у вчиненні будь-яких дій щодо спорудженої перегородки, оскільки на розгляді Яворівського районного суду Львівської області знаходилася вказана цивільна справа (т. 1 а.с. 136-138).

З відповіді № 10417 від 6 грудня 2012 року Обласного КП «БТІ та ЕО» Львівської облради вбачається, що дозвіл на встановлення перегородки в коридорі загального користування між квартирами № 13 та № 14 у матеріалах реєстраційних справ по вищевказаних адресах відсутній (т. 1 а.с. 124).

З Акту від 15 грудня 2016 року, складеного комісією в складі начальника дільниці № 7 ОСОБА_6, начальника виробничого відділу ОСОБА_7, головного архітектора проектів ОСОБА_8, затвердженого директором ТОВ «Балмікс» ОСОБА_9, вбачається, що на четвертому поверсі у житловому будинку № 9 «а» по вул. Вербицького у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області в коридорі між квартирами № 13 та № 14 облаштовано перегородку розміром 2650 мм. х 1600 мм. та встановлено двері, які ведуть до квартири № 13 (т. 2, а.с. 117).

З висновку № 1029 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 460/651/11, складеного 25 вересня 2017 року судовим експертом лабораторії будівельної - та земельно-технічних досліджень Львівського НДІСЕ ОСОБА_10 вбачається, що: 1. для жителів квартири № 14 в будинку № 9«а» по вул. Вербицького у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області наявні перешкоди в користуванні коридором загального призначення у вигляді влаштованих перегородок з деревяними дверима на 1-5 поверхах. Дані перегородки із влаштованими дверима обмежують доступ до частини приміщень загального призначення жителям квартири № 14, при цьому вимоги державних будівельних норм і правил не порушені. 2. В загальному коридорі будинку № 9 «а» по вул. Вербицького у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області збудована бетонна стіна з вхідними дверима між квартирами № 13 та № 14, що є входом до квартири № 13. 3. Вікно сходової клітки загального коридору в будинку № 9«а» по вул. Вербицького у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області, яке знаходиться в коридорі загального користування біля квартир № 13 та № 14 замуроване. 4. Проектні документи на встановлення бетонної стіни з вхідними дверима між квартирами № 13 та № 14, що є входом до квартири № 13 будинку № 9«а» по вул. Вербицького у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області не виготовлялись.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання про безпідставність заперечення відповідача щодо недоведеності позивачем факту існування перегородки в загальному коридорі на четвертому поверсі у житловому будинку № 9«а» по вул. Вербицького у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області між квартирами № 13 та № 14, оскільки таке спростовується зазначеними вище доказами.

У ст. 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст. 13 Конституції України власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Частинами першою та другою ст. 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 ст. 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частинами 1 та 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (пункт 1 частини першої та частина друга статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У постанові Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572» зазначено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що перепланування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотриманням встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року № 6-530цс16.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що перепланування спірного приміщення було проведено з дотриманням встановленого законом порядку та із згоди позивача.

Посилання відповідача на те, що перегородка у загальному коридорі була встановлена попереднім власником квартири № 13 не має правового значення, оскільки встановленням цієї перегородки порушено права співвласника цього коридору - власника квартири № 14.

Твердження відповідачки, що вказаними діями не порушено права та інтереси позивача, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази встановлення порядку користування спірним майном між співвласниками будинку, а заява про відсутність претензій частини мешканців будинку до відповідачки щодо експлуатації спірного коридору (т. 1, а.с. 98) не є доказом встановлення саме порядку користування спірним майном.

Крім того, відповідно до чинного законодавства, будь-які рішення щодо спільного майна власників багатоквартирного будинку приймаються загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку при присутності 50% співвласників ОСББ. В матеріалах справи таке рішення відсутнє.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що з висновку № 1029 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 460/651/11, складеного 25 вересня 2017 року судовим експертом лабораторії будівельної - та земельно-технічних досліджень Львівського НДІСЕ ОСОБА_10 вбачається про наявність спірної бетонної стіни в коридорі загального кори стуваннята обмеження доступу позивача до приміщення коридору загального користування через влаштування перегородки і бетонної стіни (п. 6 дослідницької частини, п.1,2,4 висновків). Щодо віконного пройому, то в дослідницькій частині висновку (п. 7) вказується про те, що вікно в коридорі загального користування призначалось для потрапляння природного освітлення в коридор загального користування. На момент проведення експертизи вікно замуроване, а для належного освітлення в коридорі влаштоване штучне освітлення. Природне освітлення сходових кліток та загальних коридорів у житлових будинках коридорного типу передбачене п.3.4 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинкип і споруди. Житлові будинки. Основні положення». (т.2 а.с.158 а)

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що права позивачки на користування спільним сумісним майном загальним, спільним для квартир № 13 та № 14 позаквартирним коридором, порушено у звязку з протиправним встановленням бетонної стіни-перегородки і дверей та замуруванням вікна.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Виходячи з приписів діючого законодавства відповідач, як володілець протиправно встановленої бетонної стіни-перегородки та дверей, які порушують права іншого співвласника, зобовязаний усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання цим майном, шляхом його демонтажу.

Відповідно до задоволення підлягає і похідна позовна вимога щодо приведення у попередній стан вікна сходової клітки, для денного освітлення позаквартирного коридору.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. п. 2, 8 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 слід задовольнити, а рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

З урахуванням приписів ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_11 в користь ОСОБА_4 необхідно стягнути 799 (сімсот девяносто девять грн. 24 коп.) судового збору та 2971 (дві тисячі девятсот сімдесят одна грн. 20 коп.) витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ТзОВ «Балмікс», про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального призначення (позаквартирним коридором), що знаходиться у спільній сумісній власності - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 спільним з ОСОБА_5 позаквартирним коридором, який знаходиться на четвертому поверсі багатоквартирного житлового будинку № 9«а» по вул. Вербицього у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області.

Зобовязати ОСОБА_11 демонтувати, влаштовану в спільному для квартир № 13 та № 14 позаквартирному коридорі, бетонну стіну-перегородку і встановлені двері, які ведуть у квартиру № 13 та які знаходиться на четвертому поверсі багатоквартирного житлового будинку № 9«а» по вул. Вербицього у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області, а також привести у попередній стан вікно сходової клітки для денного освітлення позаквартирного коридору, яке знаходиться на четвертому поверсі багатоквартирного житлового будинку № 9«а» по вул. Вербицього у м. Новояворівську Яворівського району Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_11 в користь ОСОБА_4 799 (сімсот девяносто девять грн. 24 коп.) судового збору та 2971 (дві тисячі девятсот сімдесят одна грн. 20 коп.) витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 травня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_12