Справа № 310/6437/17
РІШЕННЯ

Іменем України

25 червня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

позивача- Вершняка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, посилаючись на наступне.

Позивач вказав, що 22.10.1980 року він придбав будинок у ОСОБА_3, розташований по АДРЕСА_1, але оформити право власності на даний будинок у позивача не було можливості, тому документально даний будинок був оформлений на матір позивача - ОСОБА_4 у 1982 році.

Після оформлення договору купівлі - продажу ОСОБА_4 повернулася до свого будинку, де була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_2 з 1959 року.

Позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_4 матір позивача померла, перебуваючи у відповідача.

ОСОБА_1 вказав, що він вважав, що будинок належить йому, тому у встановлений законом не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, продовжуючи проживати в будинку по АДРЕСА_1.

У травні 2017 р. з'ясував, що документи на будинок не оформленні належним чином.

Оскільки останнє місце реєстрації його матері було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3, тому він вимушений був звернутися з заявою про прийняття спадщини до Токмацької державної нотаріальної контори.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори від 20.06.2017 р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 матері - ОСОБА_5, оскільки у встановлений законодавством шестимісячний термін заяву до нотаріальної контори не подав, зі спадкодавцем проживав окремо.

Також в нотаріальній конторі ОСОБА_1 дізнався про те, що після смерті матері була відкрита спадкова справа за заявою його сестри - ОСОБА_2, яка отримала свідоцтво про право на спадщину 13 жовтня 1998року за реєстровим номером № 2666 на будинок по АДРЕСА_3.

На сьогоднішній день ОСОБА_1 зі своєю сім'єю продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядаю за будинком та утримує його, робить в ньому поточні та капітальні ремонти, оскільки вважає даний будинок своїм та іншого житла не має.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги, викладені в позовній заяві, надав судові пояснення, аналогічні, викладеним у позові.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи.

Суд, заслухав позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке.

22.10.1980 року ОСОБА_1 купив будинок у ОСОБА_3, розташований по АДРЕСА_1, що підтверджується розпискою від 22.10.1980 р. З"ясовано, що на той час оформити право власності на даний будинок у позивача не було можливості, тому документально даний будинок був оформлений на матір позивача - ОСОБА_4 у 1982 році, що також підтверджується договором купівлі - продажу від 27.08.1982 року, засвідченим секретарем виконкому Луначарської Сільської Ради Пушкарь A.C.

Після оформлення договору купівлі - продажу матір позивача ОСОБА_4 повернулася до свого будинку, де була зареєстрована та проживала (Запорізька область, АДРЕСА_2) з 1959 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 матір позивача померла під час перебування у відповідачки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2.

Не маючи юридичної обізнаності, вважаючи, що будинок належить позивачу в законом встановлений строк ОСОБА_1 не звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини, продовжуючи проживати в будинку по АДРЕСА_1.

У травні 2017 р. позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до Токмацької державної нотаріальної контори.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори від 20.06.2017р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 матері - ОСОБА_5, оскільки у встановлений законодавством шестимісячний термін заяву до нотаріальної контори не подав, зі спадкодавцем проживав окремо.

Після смерті ОСОБА_5 була відкрита спадкова справа за заявою відповідача - ОСОБА_2 яка отримала свідоцтво про право на спадщину 13 жовтня 1998 року за реєстровим номером № 2666 на будинок по АДРЕСА_3.

Встановлено, що на теперішній час ОСОБА_1 зі своєю сім'єю продовжує проживати у вищевказаному житловому будинку з надвірними спорудами, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, робить в ньому поточні та капітальні ремонти, оскільки вважає даний будинок своїм та іншого житла не має.

Зазначені факти підтверджуються довідкою про склад сім'ї та іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. На підставі викладеного чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб»єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». В судовому засіданні встановлені, всі три умови, при яких можливо застосування ст. 344 ЦК України, а саме добросовісність заволодіння майном, відкритість володіння та безперервність цього володіння позивачем - ОСОБА_1 Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими. На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України

Повний текст рішення суду складено 03 липня 2018 року.

Суддя: