Справа №442/8280/17
Провадження №2/442/475/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Павлів З.С.

при секретарі - Михавко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на житло, -

встановив:

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловими приміщеннями в будинку АДРЕСА_1, знявши їх з реєстрації за вказаною адресою.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вони є співвласниками будинку АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування. В даному будинку крім членів їхніх сімей зареєстрований і їхній дядько ОСОБА_3. Фактичне місце проживання останнього йому відомо лише приблизно. Понад три роки відповідач у вищевказаному будинку не проживає, речі, належні йому в будинку відсутні. Вони підтримують будинок в належному стані, сплачують комунальні послуги, жодної допомоги ОСОБА_3 на утримання будинку не надає. Відтак, вважають, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вищевказаним житлом.

Позивачі в судовому засіданні позов підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково вказали, що основною причиною звернення до суду з даним позовом стало те, що на їхню адресу почали надходити масово листи з банків та дзвінки колекторів про повернення заборгованостей, які виникли у відповідача перед останніми. Крім цього хочуть провести добудову та покращити житлові умови для себе та членів своєї сім'ї, однак не роблять цього допоки не мають впевненості, що непогашені кредити відповідача не вплинуть на їхнє володіння будинком. Відповідач проживає зі сім'єю в своєму новозбудованому будинку вже декілька років, однак не оформлює не завершує оформлення документації на свій будинок через існуючі кредити. Двоє дітей відповідача часто проживають з бабусею (матір'ю відповідача) у спірному будинку, проти чого вони не заперечують як і не заперечують проти того, щоб відповідач провідував свою матір. Однак, для вільного розпорядження своїм майном просять позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, з тих підстав, що йому необхідна реєстрація у вказаному будинку для оформлення соціальних допомог та пенсії. Підтвердив, що дійсно проживає у новозбудованому будинку, оформлення документації ще не завершив, а тому позбавлений можливості зареєструватись у такому. Просить суд відтермінувати винесення рішення до літа 2018 року. По закінченню вказаного строку зобов'язується добровільно знятись з реєстрації.

Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 Львівської області, що стверджується Договором дарування житлового будинку від 08.10.2007 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія ССГ №015006.

Окрім позивачів та членів їхніх сімей у вказаному вище будинку зареєстрований й відповідач.

З Актів про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 03.04.2017, 04.07.2017 та 04.10.2017 вбачається, що ОСОБА_3 у вказаному будинку не проживає з 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З роз'яснень, які містяться у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Беручи до уваги те, що місце реєстрація місця проживання є лише фактом підтверджуючим місце знаходження особи і жодним чином не впливає на володіння нерухомістю, право на яку документально підтверджено у встановленому законом порядку, а також те, що відповідач має постійне місце проживання,що сторонами визнано та не заперечується, суд вважає вимоги позовної заяви підставними.

Разом з тим, враховуючи вищенаведене, зокрема те, що відповідач понад 1 рік не проживає у спірному помешканні, не користується ним, не несе витрат по його утриманню, а позивачі як співвласники житла, мають право вільно володіти, користуватися, та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, в тому числі й мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним помешканням, то суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення.

При ухваленні судом рішення враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові №6-57цс11 від 16.01.2012 року.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що відхиляє клопотання відповідача про відтермінування винесення рішення у справі, оскільки розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі. (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»)

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 264, 430 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловими приміщеннями в будинку АДРЕСА_1, шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 25.01.2018 року.

Суддя Павлів З.С.