Справа № 466/1672/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 червня 2018 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

з участю секретаря Шаповалової Ю.О.

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

справа 466/1672/18

2/466/1157/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Шевченківської районної адміністрації м.Львова про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька

ВСТАНОВИВ:

06.03.2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.06.2018 року просить суд ухвалити рішення, яким надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за межі України до країн: Німеччини у період з 01.08.2018 року по 30.08.2018 року та з 01.04.2019 року по 30.04.2019 року, Польщі у період з 01.10.2018 року по 30.10.2018 року, 01.12.2018 року по 30.12.2018 року, 01.02.2019 року по 25.02.2019 року, 01.05.2019 року по 20.05.2019 року, Румунії у період з 01.06.2019 року по 30.06.2019 року для участі у змаганнях, оздоровленні та культурно-фізичному розвитку, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, або уповноваженої нею особою за нотаріально посвідченою згодою.

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_2, перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 18.09.1999р. по 02.09.2009р. Через насильство в сім'ї та зловживання алкоголем шлюб було розірвано на підставі рішення Шевченківський районний суд м. Львова від 02.09.2009 р. (копія Свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_6, 2002 року народження (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_4 від 20.07.2002р.). Після розлучення позивач з відповідачем певний час ще проживали разом та старались зберегти сім'ю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4 (копія Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_5 від 20.09.2010р.). Після народження другої дитини їх відносини остаточно припинились та ОСОБА_2 переїхала до батьків. Відповідач самовільно позбавив позивача спілкування з старшим сином, забороняв бачитись та користувався її незручним положенням, оскільки позивач перебувала в декреті та не мала ні фізичної ні матеріальної змоги боротись за сина. На даний момент спілкування з сином активне.

В даний час малолітня ОСОБА_4 проживає з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_2 матеріально повністю утримує дитину та належним чином піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. З народження дитини, відповідач життям доньки не цікавився, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, про що свідчать надані у додатку довідки з навчальних закладів. На даний час донці вже сім років, вона не пам'ятає і не знає біологічного батька.

Окрім того, з 2013р. неповнолітня ОСОБА_4 професійно займається художньою гімнастикою у ЛОГО ОМСК «Галичанка», є членом Федерації Гімнасток України, бере участь у спортивних змаганнях. Спортивний клуб на протязі року бере участь у Всеукраїнських та міжнародних змаганнях за кордоном, адже змагання є одним з головних видів спортивної діяльності. Це суттєвим чином впливає на розвиток мотивації дитини. Призи, спортивні звання, реалізація тренувальних зусиль, самоствердження та інші стимули впливають на формування та динаміку особистості. Спортивне змагання є однією із загальноприйнятих у світі форм соціалізації дітей, потужним фактором підготовки людини до успіху в сучасному суспільстві. Це підсумок певного періоду підготовки, перевірка різних нововведень, включаючи психологічні. Одночасно вони дозволяють намітити перспективи та доцільність подальшої роботи. Спостерігати за тим, як нелегко психологічно дитина переживає свою неможливість приймати участь у змаганнях за кордоном надзвичайно важко позивачу, як матері.

Крім того, за кордоном (АДРЕСА_2 ) з жовтня 2009р. проживає та з січня 2016р. є громадянкою Німеччини рідна сестра батька позивачки ОСОБА_7, 1962 р.н. (що підтверджують надані документи). Відносини з родичкою у них дуже тісні, оскільки вона виховувала позивачку після смерті мами. Постійно надсилає подарунки та одяг для дітей, запрошує дітей на канікули, а це вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, зможе покращити навички вивченні іноземної мови, що в нас час так необхідно.

Також позивач ОСОБА_2 зазначає, що на протязі семи років дитина відпочиває лише на території України, оскільки за словами Відповідача «море є і в Україні». У спробі вирішити питання виїзду дитини за кордон у досудовому порядку, позивач неодноразово зверталася в телефонному режимі з проханням надати дозвіл, пояснювала мету та ціль поїздки наголошувала на тому, що всі витрати пов'язані з оформленням необхідних документів та поїздки покриватиме сама, що поїздка здійснюється для участі у спортивних змаганнях, оздоровленні та відпочинку дитини на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України, та у відповідь чула лише приниження та відмову. Крім того, відповідачу направлено лист-прохання на виготовлення дозволу про виїзд за кордон. Але не зважаючи на це, відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, керуючись лише задоволенням власних амбіцій. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам доньки та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Враховуючи вищевикладене, вимушена звернутися з позовом до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на вказані в позовній заяві обставини. Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної адміністрації м.Львова в судовому засіданні 01.06.2018 року проти позову не заперечував, в останнє судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_5, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - сторони по справі (а.с.13).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 вересня 2009 року розірвано шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_3 від 29.01.2011 року (а.с.10-11).

Донька ОСОБА_4 проживає разом з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні, що підтверджується довідками з Дошкільного навчального закладу №1 та характеристикою ЛСЗШ І ст. «Джерельце» (а.с.19-20).

Крім того, з листа президента ЛОГО ОМСК «Галичанка» від 26.02.2018 року вбачається, що дитина ОСОБА_4 з 2013р. професійно займається художньою гімнастикою у ЛОГО ОМСК «Галичанка», є членом Федерації Гімнасток України, бере участь у спортивних змаганнях. Спортивний клуб на протязі року бере участь у Всеукраїнських та міжнародних змаганнях за кордоном, адже змагання є одним з головних видів спортивної діяльності (а.с. 21).

Також судом встановлено, що сторони проживають окремо один від одного, позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханнями надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дитини, але не отримувала позитивного результату (а.с.32).

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлено законом.

Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

У відповідності до ч. 2, ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно п. 2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції "Про права людини", кожен має право вільно залишити будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням.

Статтею 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині таких захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Частиною 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду закордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. № 231 регламентує, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

У відповідності до ч. 4 п. 4 Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.12.2004 р. № 1603 за наявності заперечень батьків або законних представників неповнолітніх дітей, які залишаються в Україні, паспорт/проїзний документ оформляється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон.

Як встановлює ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

З матеріалів справи та з пояснень позивачки вбачається, що ОСОБА_2 ставить питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, оскільки останній відмовляє їй у наданні своєї згоди. Також позивачка пояснила, що наміру залишитися на постійне місце проживання за кордоном, чи залишити дитину вона не має.

На думку суду, звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом спрямоване на захист прав та інтересів дитини, відповідає бажанням дитини відпочити, відвідувати та побачити інші країни світу.

Таким чином суд приходить до висновку, що надання дозволу дитині ОСОБА_4 тимчасові короткострокові виїзди за межі України з її матір'ю - позивачкою, відповідатиме інтересам дитини, сприятиме її фізичному, духовному, інтелектуальному, культурному і соціальному розвитку та жодним чином не призведе до порушення прав відповідача.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з інтересів дитини - ОСОБА_4, суд приходить до висновку, що ненадання згоди батьком ОСОБА_3 на виїзд за межі України дитини суперечить її інтересам, а відтак позов є підставним та обґрунтованим і підлягає до задоволення.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає розмір судових витрат.

У зв'язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню в користь позивача 704,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,263,265,268, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити повністю.

Надати дозвіл неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за межі України до країн: Німеччини у період з 01.08.2018 року по 30.08.2018 року та з 01.04.2019 року по 30.04.2019 року, Польщі у період з 01.10.2018 року по 30.10.2018 року, 01.12.2018 року по 30.12.2018 року, 01.02.2019 року по 25.02.2019 року, 01.05.2019 року по 20.05.2019 року, Румунії у період з 01.06.2019 року по 30.06.2019 року для участі у змаганнях, оздоровленні та культурно-фізичному розвитку, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН - НОМЕР_1) у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН - НОМЕР_2) або уповноваженої нею особою за нотаріально посвідченою згодою.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя В. В. Свірідова