Справа № 139/880/17 Провадження № 2/139/441/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.

з участю секретаря судового засідання Пилипчук В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору від 20 листопада 2013 року. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своє зобов'язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, процентів та інших витрат належним чином не виконувала. Станом на 11 вересня 2017 року у ОСОБА_2 утворилася заборгованість перед Банком за кредитом на загальну суму 58 397 гривень 55 копійок, в тому числі: 4 475 гривень 17 копійок заборгованість за кредитом, 47 395 гривень 35 копійок заборгованість по процентах за користування кредитом, 3270 гривень - заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень штраф (фіксована частина), 2 757 гривень 03 копійки штраф (процентна складова).

Користуючись своїм правом на дострокове повернення кредиту, ОСОБА_1 09 жовтня 2017 року звернувся до суду з відповідним позовом і просить стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за кредитом станом на 11 вересня 2017 року в сумі 58 397 гривень 55 копійок та судові витрати у розмірі 1600 гривень.

Провадження у справі відкрито 20 жовтня 2017 року (а.с. 44).

Представник позивача подав до суду клопотання, у якому просив провести розгляд справи у їх відсутності, не заперечив проти винесення заочного рішення (а.с. 39). Така позиція позивача узгоджується з положеннями ч. 3 ст.211 ЦПК України.

В судове засідання на 26 жовтня 2017 року відповідач не зявилася. У звязку з відсутністю доказів про належне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України розгляд справи було відкладено на 08 листопада 2017 року (а.с. 47). В той же час, із повідомлення про вручення рекомендованої судової повістки (а.с. 48) вбачається, що ОСОБА_2 належним чином була повідомлена про час і місце проведення засідання 26.10.2017.

За клопотанням відповідача (а.с. 49) судовий розгляд справи було відкладено з 8 на 29 листопада 2017 року (а.с. 50).

29 листопада 2017 року представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю (а.с. 56) ОСОБА_3 подав заперечення на позов (а.с. 61-62).

Із тексту заперечень слідує, що стороною відповідача не визнається факт укладення кредитного договору з ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема, представник відповідача не вважає таким договором Анкету-заяву, що підписана ОСОБА_2 20 листопада 2013 року. Стороною відповідача також наголошується на нікчемності Умов та Правил в частині права Банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку, а також на обставині, що ОСОБА_2 останнє зняття кредитних коштів здійснила 24 січня 2014 року, а тому 24 січня 2017 року сплив строк позовної давності на предявлення до неї вимоги про стягнення заборгованості. У запереченнях представник відповідача просив відмовити в позові у звязку з його безпідставністю, недоведеністю та пропуском строку позовної давності.

З врахуванням позиції представника відповідача, судом в судовому засіданні 29 листопада 2017 року було ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідача.

У звязку із задоволенням клопотання представника відповідача про витребування доказів (а.с. 63), справу було відкладено на 18 грудня 2017 року.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 68), представник відповідача в судове засідання 18 грудня 2017 року не зявився і не повідомив про причину неявки.

В судове засідання на 11 січня 2018 року ні відповідач ОСОБА_2, що належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи (а.с. 77), ні її представник ОСОБА_3 не зявилися, не повідомили про причину неявки, не просили розглядати справу за їх відсутності.

З врахуванням обовязку учасників справи виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, зявлятися в судове засідання за викликом суду (пункти 1 і 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України), положень ч. 1 ст. 44 ЦПК України про те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. В той же час суд не вбачає за можливе ухвалити заочне рішення, оскільки відсутня сукупність умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Зокрема, представник відповідача подав заперечення на позов (а.с. 61), що по своїй суті аналогічний відзиву, який передбачено ст. 178 нової редакції ЦПК України, а тому, з врахуванням п.3 ч. 1 ст. 280 ЦПК України,унеможливлюється ухвалення заочного рішення.

Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості із ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору від 20 листопада 2013 року у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 6,73). Предметом договору є кредит в сумі 5000 гривень, які відповідач отримала шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0 % на місяць (а.с. 7).

Аргументи сторони відповідача щодо відсутності між сторонами кредитних правовідносин через відсутність кредитного договору (а не анкети-заяви), з огляду на наведені вище положення цивільного законодавства, є необґрунтованими.

Невідємною частиною Договору є Умови і Правила надання банківських послуг. Відповідач підтвердила, що підписана заява разом із Памяткою клієнта, «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір (а.с. 6).

Позичальник зобовязувалася погашати заборгованість по кредиту, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг (зворот а.с. 26).

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Пунктом 2.1.1.5.6 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу Банку, позичальник зобовязаний повернути кредит (у тому числі прострочений кредит та Овердрафт) та оплатити винагороди Банку (зворот а.с. 26).

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено право кожної особи у порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. З наданими Банком умовами кредитування відповідач погодилася про що ствердила своїм підписом у заяві (а.с. 6).

Розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 4) доведено, що відповідач позичальник ОСОБА_2 останнє погашення за наданим їй кредитом здійснила у січні 2015 року.

Із витягу із Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, слідує, що щомісячний платіж - це сума коштів у розмірі, визначеному у заяві на акцептування умов, розміщених у цьому документі, яку позичальник виплачує Банку щомісяця з метою погашення заборгованості (п. 1.1.1.30 Договору, зворот а.с. 8).

ОСОБА_2 порушила умови укладеного із Банком Договору, тривалий час не вносила обовязковий мінімальний платіж на погашення заборгованості, а, отже, вимога позивача про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитом в сумі 4 475 гривень 17 копійок підлягає до повного задоволення.

Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами Договору передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки.

За користування кредитом ОСОБА_1 нараховує позичальнику відсотки у розмірах передбачених «Тарифами Банку» із розрахунку 360 календарних днів у році, що передбачено п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою (зворот а.с. 29).

Відсотки за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або овердрафтом нараховуються в дату їх сплати, при цьому відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли Кредит стає простроченим кредитом.

У разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини понад 210 днів, увесь Кредит вважається простроченим і нарахування з дати перекладу кредиту у статус прострочених Боргових зобовязань проводиться відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 ( п.п. 2.1.12.6.3, 2.1.12.6.4 Умов і Правил; зворот а.с. 29).

Базова ставка за користування кредитом у місяць, відповідно до Тарифів з обслуговуванням кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» становить 3,0 % у місяць або 30,00 % у рік (а.с. 7).

Заява представника відповідача, викладена у запереченнях (а.с. 61-62), щодо нікчемності умов договору про право Банку в односторонньому порядку змінювати розмір фіксованої процентної ставки, не заслуговує на увагу, оскільки у кредитних відносинах між сторонами ОСОБА_1 не скористався такими умовами і не змінював процентну ставку.

Відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок Кредиту або Овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли Кредит та /або Овердрафт стають простроченими кредитами.

Розрахунком заборгованості (а.с. 4) доведено, що ОСОБА_2 з моменту отримання кредиту і до 11 вересня 2017 року допустила заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 47 395 гривень 35 копійок.

Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за його порушення.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Позивач за прострочення виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором від 20 листопада 2013 року, як санкцію, просив стягнути заборгованість за пенею та комісією, процентну і фіксовану частину штрафів.

У п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг передбачено зобовязання Позичальника погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Заявивши у позові вимогу про стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 3270 гривень, позивач не обґрунтував та не навів її суми у розрахунку заборгованості.

Зокрема, відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Умов і Правил, у разі виникнення прострочених зобовязань на суму 100 гривень за борговими зобовязаннями Клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується як базова процентна ставка по договору (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 гривень, які нараховуються на день нарахування процентів по кредиту (зворот а.с. 29). В той же час, з розрахунку (а.с. 4-5) слідує, що ставка пені за договором 0,00%.

Від так суд не має належних та допустимих доказів, які б стверджували про заборгованість відповідача перед Банком за пенею.

Порядок нарахування комісії та її природа не визначені Умовами і Правилами взагалі. Однак, у розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 4-5) нараховано комісію.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачеві.

До такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 3270 гривень комісії задоволенню не підлягає.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

До такого висновку прийшов і Верховний Суд у своїй правовій позиції висловленій у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Оскільки позивачем не доведена заборгованість ОСОБА_2 за пенею, в даному випадку з останньої, як різновид неустойки, що є спеціальним видом забезпечення виконання грошового зобов'язання, підлягає стягненню лише процентна складова штрафу, яка, відповідно до Умов і Правил (п. 1.1.5.20), складає 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом.

Такий висновок суд зробив, аналізуючи ч. 2 ст. 549 ЦК України про те, що штраф - це неустойка, що обчислюється у відсотках (!) від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобовязання.

Суд прийшов до висновку про доведеність і обґрунтованість вимоги про заборгованість за тілом кредиту та процентах за користування кредитом, а всього на суму 51870 гривень 52 копійок. Тому штраф від цієї суми заборгованості складатиме 2593 гривні 53 копійки (51870,52 грн. х 5% = 2593,53 грн.), і саме така його сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Умовами договору передбачено, що власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобіганню виникненню Овердрафту.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_2 неналежно виконує свої зобовязання за договором кредиту, не слідкує за витратами по кредитній картці, в результаті чого станом на 11 вересня 2017 року у неї утворилась заборгованість.

Отже, у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу Банку позичальник зобовязаний виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороди банку, а тому грошова вимога позивача до ОСОБА_2 є обґрунтованою та такою що відповідає вимогам закону.

Такі умови договору відповідач і позивач визначили добровільно, про що свідчить підписання відповідачем ОСОБА_4 (а.с. 6) (ст. 627 ЦК України).

Як слідує із розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх зобовязань за договором, не погашає заборгованість, яка виникла, чим порушує зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 та ч. 1 ст. 1050, ст. 1052 ЦК України та п. 2.1.1.12.11 Умов і Правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 - позивач у справі має право в разі порушення позичальником умов Кредитного договору, зокрема, створенні простроченої заборгованості, чи створенні реальної загрози невиконання позичальником своїх зобов`язань за Договором, вимагати дострокового виконання боргових зобовязань у цілому або у визначеній банком частині.

Відповідно до вимог пункту 1.1.7.12 Умов і правил, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії карти, за таких обставин, враховуючи, що відповідач не подала Банку заяви про закриття картрахунку, укладений між сторонами договір діє до 20 листопада 2018 року.

Крім того, суд вважає необґрунтованою, і такою, що не відповідає встановленим судом обставинам справи, заяву представника відповідача про наявність підстав для застосування до кредитних правовідносин сторін позовної давності.

Так, представник відповідача стверджує, що востаннє відповідач скористалася кредитними коштами (зняла їх) 24 січня 2014 року, а тому з цієї дати слід рахувати трирічний строк позовної давності. Однак, із розрахунку заборгованості (а.с. 4-5) вбачається, що 14 січня 2015 року відповідач здійснила останнє погашення за кредитом, тобто саме ця дата і є моментом визнання відповідачем своєї заборгованості перед позивачем за кредитним договором. А, від так, загальна позовна давність у правовідносинах між сторонами станом на момент звернення Банку з цим позовом до суду (09 жовтня 2017 року) не сплила, а тому відсутні підстави до її застосування.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1600 гривень судового збору (а.с. 1). Отже, з відповідача на користь позивача належить до стягнення 1600 гривень судових витрат.

Керуючись: кредитним договором від 20 листопада 2013 року, ст.ст. 525, 526, 530, 536, 549-552, 611, 612, 615, 626, 628, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 259 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії АВ № 967273, виданий Мурованокуриловецьким РВ УМВС України у Вінницькій області, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО № 305299, рах. (для погашення заборгованості та судових витрат) № 3111), суму заборгованості по кредиту в розмірі 54464 гривні 05 копійок, в тому числі: 4475, 17 грн. - заборгованість за кредитом, 47395,35 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2593,53 грн. - штраф (процентна складова), та судові витрати в сумі 1600 гривень, а всього 56 064 (пятдесят шість тисяч шістдесят чотири) гривні 05 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ___________