Постанова

Іменем України

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 754/8151/16-ц

провадження № 61-1493св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1,

зацікавлена особа - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 вересня 2016 року у складі судді Панченко О. М. та ухвалу апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І. від 16 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження від 29 квітня 2016 року № 50996794, винесену Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем АндріємТарасовичем.

Скарга мотивована тим, що заява про відкриття виконавчого провадження подана особою без належних повноважень та не у встановлений законом спосіб, що в силу пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження. Крім того, вказує, що сума боргу за постановою від 29 квітня 2016 року Головним державним виконавцем органу державної виконавчої служби необґрунтовано завищена.

16 вересня 2016 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Панченко О. М. поновлено ОСОБА_1 строк на подання скарги на постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України НазаровцяА. Т. від 29 квітня 2016 року про відкриття виконавчого провадження.

Скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову Головного державного виконавця відділу примусового викання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А. Т. про відкриття виконавчого провадження від 29 квітня 2016 року № 50996794.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява про відкриття виконавчого провадження подана особою без належних повноважень, а також суд дійшов висновку, що державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження було порушено вимоги статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», необґрунтовано завищено суму стягнення.

16 листопада 2016 року ухвалою апеляційного суду міста Києва рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що районний суд, перевіривши доводи сторін, встановивши обставини у справі та дослідивши докази, якими вони обґрунтовані, дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення скарги ОСОБА_1

У грудні 2016 року представник ПАТ «Родовід Банк» - Свинар М. Ю. подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року та ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року, постановити у справі нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Родовід Банк» - Свинар М. Ю. посилається на те, що суди не надали належної правової оцінки копії довіреності від 26 червня 2016 року № 11, що міститься у матеріалах справи, та якою банк уповноважив ОСОБА_6 на здійснення представництва інтересів банка на строк до 31 травня 2016 року. Крім того, зазначає, що той факт, що стягувач не зазначив у заяві про відкриття виконавчого провадження, яка сума відноситься до заборгованості за кредитом, а яка - до заборгованості за процентами, не впливає на виконання рішення суду. Вважає, що суди, скасовуючи постанову про відкриття виконавчого провадження, порушили право ПАТ «Родовід Банк» на захист своїх прав та інтересів шляхом примусового викання рішення суду.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 грудня 2017 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального права судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 25 квітня 2016 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вих. № 21-11-6.6/1781 із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-211/15, виданим Деснянським районним судом міста Києва 23 липня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 570 502, 97 дол. США.

При цьому в заяві зазначено, що залишок боргу з урахуванням коштів, які надійшли від боржника у рахунок погашення заборгованості станом на 25 квітня 2016 року складає 393 244,97 дол. США.

Вищезазначена заява підписана представником стягувача - начальником відділу супроводження реалізації заставного майна банку та виконавчого провадження - ОСОБА_6 за довіреністю від 28 березня 2016 року, строк дії якої встановлено до 25 квітня 2016 року включно (а. с. 44).

Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження, винесеною головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А. Т., 29 квітня 2016 року документ про примусове виконання поданий 29 квітня 2016 року (а. с. 89).

Відповідно до реєстраційно-контрольної картки Міністерства юстиції України №6552-0-26-16 дата реєстрації документа 26 квітня 2016 року (а. с. 91).

Відповідно до частини четветрої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

За приписами статті 383 ЦПК України (у редакції чинній на час розгляду справи) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів із дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів із моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виносить відповідну постанову.

У частинах четвертій, п'ятій статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що участь юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами. Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою та оформленою відповідно до вимог Закону.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України).

Дійшовши висновку про те, що заяву про відкриття виконавчого провадження подано неповноважною особою, суди виходили із того, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів подання заяви про відкриття виконавчого провадження стягувачем безпосередньо до відділу примусового виконання рішень у строк та за встановленими правилами відповідних операцій або до закінчення останнього дня строку до установи зв'язку.

Однак такі висновки суду в супереч вимогам частини четвертої статті 60 ЦПК України (у редакції чинній на час розгляду справи) та частини шостої статті 81 ЦПК України ґрунтуються на припущеннях.

Судом встановлено, що заяву про відкриття виконавчого провадження від 25 квітня 2016 року підписано повноважною особою - ОСОБА_6 на підставі довіреності від 28 березня 2016 року, строк дії якої встановлено до 25 квітня 2016 року включно.

Таким чином, суди у порушення вимог статтей 60, 212-214, 303, 316 ЦПК України (у редакції чинній на час розгляду справи), належним чином своє рішення не мотивували, не зазначили, яку норму матеріального права порушено стягувачем при поданні заяви про відкриття виконавчого провадження, рішення суду всупереч закону ґрунтується на припущеннях.

Крім того, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження, винесеної головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А. Т. від 29 квітня 2016 року виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа від 23 липня 2015 року № 2-211/15 про стягнення на користь ПАТ «Родовід Банк» з ОСОБА_1 за кредитним договором від 12 березня 2007 року заборгованість у розмірі 500 000,00 дол. США, що за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, станом на 21 квітня 2015 року, еквівалентно 11 127 193 грн 50 коп.; заборгованість за процентами по кредиту у розмірі 70 502,97 доларів США, що за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, станом на 21 квітня 2015 року еквівалентно 1 569 000 грн 38 коп., пеню за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 2 029 261 грн 94 коп.; три проценти річних від простроченої суми у розмірі 607 669 грн 70 грн.

Суди, зазначаючи про те, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем А. Т. було порушено положення статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема завищено суму стягнення, не врахували, що законом не передбачено можливість державного виконавця самостійно визначати суму заборгованості.

Відповідно до частини першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки судами попередніх інстанцій неправильно застосовано закон, судові рішення відповідно до положень статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись статтями 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження від 29 квітня 2016 року № 50996794, винесену Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцем АндріємТарасовичем, відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 19 вересня 2016 року та ухвала апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2016 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило