Справа№592/9417/17
Провадження №2-о/592/1/18

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Троценко Ю. Ю. ,

представника заявника: Проценка О. А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з даною заявою та просив встановити юридичний факт поранення та перебування ОСОБА_1 в полоні в період виконання обов`язку військової служби з 19 січня по 21 лютого 2015 року у контрольованих Російською Федерацією іррегулярних збройних формуваннях на окупованій території Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України (т. 1 а. с. 2 27) .

В подальшому представник заявника ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 надав заяву про уточнення вимог заяви про встановлення факту, що має юридичне значення (в порядку ст. 49 ЦПК України) , в якій він просив встановити юридичний факт поранення та перебування ОСОБА_1 та його перебування в полоні у іррегулярних збройних формуваннях на окупованій Російською Феерацією частині Донецької області України в період з 19 січня по 21 лютого 2015 року внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. 2. Задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення (т. 2 а. с. 1, 2) .

В судове засідання заявник ОСОБА_1 , представники заінтересованих осіб: Міністерства соціальної політики України, Російської Федерації не з`явилися. Про місце, дату та час судовго засідання були повідомлені належним чином. Відтак суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність заявника ОСОБА_1 , представників заінтересованих осіб: Міністерства соціальної політики України, Російської Федерації, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ст. 205 ЦПК України.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 за довіреністю Проценко Олександр Анатолійович заяву підтримав з урахуванням уточнень, надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві та в заяві про уточнення вимог та просив суд ухвалити рішення, яким встановити юридичний факт поранення та перебування ОСОБА_1 та його перебування в полоні у іррегулярних збройних формуваннях на окупованій Російською Феерацією частині Донецької області України в період з 19 січня по 21 лютого 2015 року внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Оголосивши заяву та заяву про уточнення вимог, вислухавши пояснення представника заявника ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 , дослідивши та перевіривши письмові докази справи, суд дійшов наступного висновку.

31.07.2014 року на підставі Указу Президента України Про часткову мобілізацію № 607/2014 від 21.07.2014 року він був призваний до лав Збройних Сил України, та проходив військову службу на посаді сапера у складі військової частини НОМЕР_1 (91-й окремий полк оперативного забезпечення) .

Пройшовши тритижневий курс бойової підготовки його направили в зону проведення бойових дій на сході України у складі 91-го окремого полку оперативного забезпечення ЗСУ. Після проходження бойового злагодження 26.08.2014 року, згідно Наказу командування ЗСУ (91-й Інженерний полк) , відкомандирували в зону проведення бойових дій на сході України. Спершу їх направили в с. Оріхове Луганської області, де знаходився військовий табір НОМЕР_2 Інженерного полку.

В середині вересня 2014 року військовий табір НОМЕР_2 Інженерного полку змінив дислокацію і розмістився в с. Олексіївка Великоновосілківського району Донецької області.

11.01.2015 року він та ще двоє військовослужбовців з 91-го Інженерного полку ( ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) , за наказом командування ЗСУ, були направлені у с. Тоненьке Донецької обл. , де вони мали очікувати планову ротацію до нового терміналу Донецького міжнародного аеропорту ім. С. Прокоф`єва.

В ніч з 15 на 16 січня 2015 року їх втрьох перевезли у с. Водяне Донецької обл. , де вже стояли дві машини МТБЛ, одна з яких їхала до нового терміналу ДАП, а інша до монастиря поблизу ДАП. Вони втрьох з 91-го Інженерного полку та ще один військовослужбовець з 93 механізованої бригади сіли в МТЛБ, що їхала в новий термінал ДАП.

До нового терміналу ДАП вони заїжджали 16.01.2015 року десь о 5-й годині ранку, під обстрілами проросійських терористів.

Перебуваючи в новому терміналі ДАП, він чув серед проросійських бойовиків явний російський акцент. В приціл вони бачили кадрових російських військових, морських піхотинців, представників проросійського батальйону Спарта , який очолює проросійський бойовик з позивним ОСОБА_5 , представників незаконного проросійського батальйону Сомалі під командуванням російського найманця з позивним ОСОБА_6 . Шеврони на одязі видавали їх приналежність до російських регулярних військ та вищевказаних формувань.

На той час перший поверх нового терміналу ДАП, якщо дивитись з боку старого терміналу ДАП, контролювали військові ЗСУ та добровольчих українських батальйонів. Проросійські бойовики були в підвалі та на 2-му поверсі нового терміналу ДАП.

Наступні 2 дні (17.01.2015 року та 18.01.2015 року) російсько-терористичні війська також здійснювали атаки їхніх позицій в новому терміналі ДАТІ. Поранень він не мав. Одного з їхніх побратимів було вбито.

19.01.2015 року в районі обіду (десь о 13-й або 14-й годині дня) , проросійські найманці почали кидати в центр залу на першому поверсі, через дірки у стелі між 1-м га 2-м поверхом, гранати та протитанкові міни (в яких було по 10 кг тротилу) . Як вони потім зрозуміли, вони попередньо повикручували запал з протитанкових мін і використовували тротил з них, як вибухівку, яка детонується будь-яким пристроєм (в тому числі на відстані) .

ОСОБА_7 хвилею його відкинуло в сторону та він вдарився об стіну, в нього злетіла каска. Він зазнав сильної контузії та на деякий час втратив свідомість. Прийшовши в себе, він одразу відшукав свій автомат і в той же час надів на голову першу-ліпшу каску, яка потрапила йому на очі, бо його кудись відкинуло.

Як наслідок, українські військові були знищені не були, але всі зазнали сильної контузії від потужного вибуху. Деякі були поранені, оскільки вибуховою хвилею хлопців повідкидало у сторони, деякі опинилися під завалами. Але всі залишилися живими. На той час в новому терміналі ДАП перебувало приблизно 40-50 українських військових.

В результаті вибуху були знищені огороджувальні позиції їхніх сил в новому терміналі ДАП. Одразу після вибуху українські військові, що перебували в новому терміналі ДАП, почали на скору руку будувати із підручних засобів і завалів нову барикаду для ведення кругової оборони, оскільки проросійські терористи розпочали їх атакувати. Вони були як на долоні перед проросійськими бойовиками.

Десь о 14 або 15 годині дня, не очікувано для них, відбувся другий найпотужніший вибух нового терміналу ДАП. Від вибуху все здійнялося до гори (і люди і перекриття) і потім провалилося вниз. Багато їхніх військових (приблизно половину) придавило перекриттями та металевими трубами та іншими конструкціями. Що стосується його, то перед вибухом, як раз в період затишшя, він присів навпроти ОСОБА_8 (військовослужбовця 81-ї ОАЕМДБр) та ще одного військового, які вдвох перебували на посту, з якого здійснювалося спостереження за підвалом. Він сидів навпроти під стінкою на перекриті під підлогою. Він дістав свій рюкзак, який напередодні розшукав серед завалів, щоб щось поїсти. Потім обернувся та побачив полум`я і сильний спалах. Після цього він втратив свідомість.

Прийшовши до тями, він зрозумів, що його ноги повисли над підвалом, бо від вибуху підлога провалилася вниз і виникла величезна діра. Його праву ногу затиснуло металевою трубою, яку він не міг здвинути. Ліва нога була роздроблена під коліном. Як потім з`ясувалося, він отримав закритий уламковий перелом проксимального відділу лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, перелом шийки лівої малогомілкової кістки зі зміщенням уламків, а також закритий перелом правої лобкової та сідничної кісток зі зміщенням уламків. Якимось чином він, самостійно, незважаючи на біль, зміг якось викрутитися та витягнути свою праву ногу з під труби. Звідти він поповз до важкопоранених хлопців, яких почали витягати з-під завалів з нижнього поверху (з підвалу) і класти на металеві перекриття на першому поверсі. В результаті вибуху майже вся зброя та провізія була знищена, оборонятися не було чим. У них була дощова вода, більша частина якої перетворилася на лід. Щоб якось попити, хлопці розколювали лід і прикладали осколки льоду до їхніх губ.

Лежачи недалеко від важкопоранених він чув, що деякі хлопці дзвонили по мобільних телефонах своїм командирам і просили про допомогу та евакуацію. Потім вони чули гуркіт МТЛБ, які намагалися до них прорватися, але здійснити їм це не вдалося через постійні обстріли проросійських найманців.

Приблизно о 7-й або 8-й годині ранку 21.01.2015 року, не дочекавшись підмоги від їхнього командування, до проросійських бойовиків з метою домовитися про організацію коридору для евакуації з ДАП поранених українських військовослужбовців, вийшов ОСОБА_9 , військовослужбовець НОМЕР_3 . Багато з тих, що залишилися в ДАП, були проти такого рішення ОСОБА_10 , бо у такому випадку новий термінал ДАП переходив під контроль проросійських бойовиків. Проросійські бойовики ставили за вимогу виведення важкопоранених українських військовослужбовців лише на непідконтрольну Україні територію. Протягом деякого часу вони вагалися, але оскільки була можливість врятувати важкопоранених, що були в критичному стані, було вирішено скласти зброю та виконати умову російських найманців.

Потім, хвилин через 15, через той самий посадочний рукав, з якою виходили полонені, за ним та ще декількома важкопораненими зайшли проросійські бойовики. В той момент він сидів в коридорі біля одного із посадочних рукавів, де зазвичай відбувалася висадка. Спершу проросійські бойовики пройшли повз нього до важкопоранених, що лежали трохи далі від нього. Потім хтось з проросійських бойовиків підійшов до нього, запитав про його поранення, про його національність і про нього загалом. Він сказав, що українець, на що найманець відповів йому, що такої національності немає, що є тільки хохли . Деякі з проросійських бойовиків бачили, що він сидить, а не лежить, як інші важкопоранені, казали йому лягти, бо таким чином йому нададуть допомогу швидше. Деякі російські найманці кричали йому негайно вставати та виходити, бо його зараз застрелять; один з проросійських бойовиків взагалі замахнувся на нього ножем, але інший російський найманець його встиг зупинити. Від усіх цих криків, він вже не знав, що йому робити, але йти сам він не міг.

Всі російські найманці були добре озброєними автоматами, пістолетами, ножами і тому подібне. В полон їх захопили проросійські бойовики з такими позивними: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інші.

Далі проросійські терористи почали виводити важкопоранених. Його виводили першого. Ледве дійшовши до машини, проросійські бойовики вже хотіли закинути його у кузов машини, але потім зупинилися, обшукали його, і звісно забрали його мобільний телефон.

Після того як їх завантажили в машину УРАЛ , нападники відвезли їх на якусь базу або штаб, де дислокувалися проросійсько-терористичні війська ДНР . Гам вони побачили їхніх хлопців, яких перед ними вивезли з ДАП. Вони стояли на колінах біля танку. Серед проросійських бойовиків він бачив проросійських найманців з позивними ОСОБА_5 , Гіві , проросійського терориста ОСОБА_14 . Далі проросійські найманці наказали тим їхнім хлопцям залізти до них в машину, і потім їх всіх повезли в м. Донецьк, як вони зрозуміли, на базу до ОСОБА_15 (ватажка проросійських бойовиків ДНР) .

Далі їх, важкопоранених, відвезли в центральну лікарню м. Донецька, а легкопоранених залишили на тій базі. В лікарні їх вже чекали російські та ДНРівські журналісти, яким ні вони, ні лікарі не могли заборонити знімати їх, бо це було потрібно російському керівництву.

Перебуваючи в лікарні, йому спочатку наклали шину на ліву ногу. Шину при цьому зв`язали сильно, бо нога почала німіти. Його поклали на ліжко-каталку та залишили в коридорі чекати рентген.

Через години 3 після рентгену, його нарешті завезли на операцію. Тиждень він лежав не встаючи з ліжка.

В лікарні їх годували два-три рази на добу. Хліба не давали. Годували в основному кашами. Що стосується самого медперсоналу, то можу сказати, що одна із санітарок, яка доглядала за ними була сама за Україну і нормально до них відносилась.

В лікарні його допитували. Так, в один із днів, в палату зайшло двоє чоловіків із гранатою та допитувались про його професійні навички. Допит знімався на камеру. Інший допит відбувся через 2-3 дні представниками з Російської Федерації. Допитувачі поводились досить агресивно та задавали питання щодо роботи вибухового пристрою.

Його та ОСОБА_16 мали протримали в лікарні до 16.02.2015 року. Йому взагалі повезло, бо мали забрати слідчі з так званої Служби безпеки ДНР, і відвезти на територію колишньої будівлі Служби безпеки України, де тримали українських військовополонених, в тому числі тих, що потрапили в полон ІНФОРМАЦІЯ_1 в ДАП. Але, оскільки ОСОБА_16 готували до операції, і за ним потім потрібно було доглядати, то проросійські бойовики прийняли рішення залишили його з ним.

16.02.2015 року до нього та ОСОБА_16 в палату прийшло двоє слідчих з будівлі СБ ДНР . У них був явний російський акцепт, вони були одягнуті у військову форму російського зразка, на рукавах були нашиті російські прапори. Вони наказали їм одягнутися і потім відвезли їх на територію СБ ДНР , і завели там в лазарет.

Періодично в лазарет заходили проросійські бойовики і викликали полонених на допит. Це проходило так: в кімнату заходив проросійський бойовик (слідчий) і пальцем показував ти, ти і ти виходьте на розстріл . Так само і на нього показали пальцем, в перший день, коли його привезли в лазарет. Їх не цікавило, що його тільки що в лазарет перевезли після лікарні. Так проросійські бойовики психологічно намагались вилинути на полонених. Вивівши в іншу кімнату, проросійські бойовики починали проводити серед полонених пропаганду: показували відеосюжети, як українська армія обстрілює мирне населення Донбасу; показували російську версію поточних подій в Україні та дій в зоні проведення бойових дій; говорили, що багато військовополонених розкаялись і перейшли на бік ДНР/ЛНР . Він не вірив тому, що йому казали проросійські бойовики. Він так зрозумів, що головним серед тих, хто проводив допити був слідчий на прізвище ОСОБА_17 . Інший допит відбувся за 4 дні до його звільнення. Допит також проводив ОСОБА_17 . На допиті йому наказали роздягнутися. Проросійські бойовики думали, що він з Правого Сектору , тому шукали на його тілі татуювання, які б підтвердили їх припущення. Також, проросійські найманці передивились у відібраному в нього мобільному телефоні всі соціальні сторінки в Інтернеті. З його соціальних сторінок російські найманці довідалися, що підписався на групу Правий Сектор . У зв`язку з цим йому було дуже важко їм пояснити і довести, що він не є бійцем Правого Сектору , що він є військовослужбовцем ЗСУ. Фізичну силу до нього вони не застосовували, але погрози позбавити його життя були. Загалом російські найманці психологічно дуже давили на нього: говорили, що якщо він не зізнається, що він із Правого Сектору , то вони його засудять, і він буде дуже довго перебувати в полоні, без надії на повернення додому та не маючи можливості побачити своїх рідних.

Крім цього, вони погрожували йому, що не будуть включати його в списки на звільнення з полону. Потім вони давали йому аркуш паперу і він мав щось про себе написати. По допиту він їм трохи написав про себе і все. Протоколи допиту проросійські бойовики не складали. Потім один з проросійських бойовиків пригрозив йому, що у випадку негативного інтерв`ю на відеокамеру він буду позбавлений можливості бути включений у списки на обмін полонених.

21.02.2015 року його та інших полонених, в тому числі ОСОБА_18 , що знаходились з ним в кімнаті лазарету, построїли і вивели на двір. На дворі також стояло ще декілька полонених: ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 . Потім їх посадили в автобус і повезли на якийсь блокпост. На тому блокпості їм сказали про те, що українська сторона відмовилася їх прийняти. Потім їх пересадили у кузов машини УРАЛ . Поїздка для нього була жахливою, оскільки він був зажатий з усіх боків та їхав стоячи через брак місця. Їх возили майже весь день по окупованій території Донецької та Луганської областей. Дорогою вони бачили війська РФ, танки, БМ 21 Град .

Під час перебування у полоні його пригноблювали психологічно; погрожували фізичною розправою. Проросійські бойовики виводили його з кімнати лазарету в СБ ДНР на розстріл; змушували визнати себе винним за злочини, які він не скоював. Його, як і інших полонених щоденно принижували та оскорбляли.

Місця тримання у полоні також психологічно впливали на нього, особливо, коли його перевели в лазарет в СБ ДНР , де була відсутня гігієна та професійна і своєчасна медична допомога.

Йому та іншим полоненим говорили про те, що вони нікому не потрібні, що українське командування їх кинуло. Проросійські бойовики пропонували переходити на їх бік. Постійно нав`язувалася думка, що вони вбивають свій народ, своїх братів.

В засобах масової інформації міститься багато відомостей про його перебування в полоні проросійських бойовиків та визволення з полону. Довідками про обставини травми № 569 від 17.03.2015 року та № 1197 від 24.04.2015 року було встановлено, що 19.01.2015 року, під час виконання обов`язків військової служби в момент виконання завдань інженерного забезпечення в районі нового терміналу аеропорту м. Донецьк, він одержав вибухову травму: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. 20.01.2015 року він одержав закритий уламковий перелом проксимального відділу лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, перелом шийки лівої малогомілкової кістки зі зміщенням уламків, закритий перелом правої лобкової та сідничної кісток зі зміщенням уламків.

Свідоцтвом про хворобу № 1115 від 26.08.2015 року було встановлено, що травма, у вигляді консолідованого перелому проксимального метаепіфізу великогомілкової кістки лівої гомілки 20.01.2015 року, зрослого перелому верхньої третини малогомілкової кістки лівої гомілки, гілки правої сідничної кістки, верхньої правої лобкової кістки 20.01.2015 року, посттравматична невропатія лівого малогомілкового нерву з незначним порушенням функцій; залишкові явища після вибухової травми у вигляді ангіодистонічного синдрому дійсно пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Захворювання, у вигляді тривалого помірно вираженого невротичного стану дійсно пов`язане з проходженням військової служби.

Витягом з протоколу засідання ЦВЛК № 1717 від 19.04.2016 року було встановлено, що травма та захворювання, які були отримані ним з 19.01.2015 року по 21.01.2015 року дійсно пов`язані із захистом Батьківщини.

Таким чином, в результаті отриманих травм він отримав третю групу інвалідності, що підтверджується відповідною довідкою.

На підставі витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 271 від 10.09.2015 року, його було звільнено з лав Збройних Сил України та всіх видів забезпечення.

Довідкою № 33/8-11-1404 від 21.07.2017 року було встановлено, що в період з 20.01.2015 року по 21.02.2015 року він дійсно був протиправно позбавлений волі та насильно утримувався проросійськими бойовиками в полоні на непідконтрольній Україні частині території Донецької та Луганської областей.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В ході судового розгляду справи були підтверджені обставини, зазначені в заяві, які підтверджують юридичний факт поранення ОСОБА_1 та його перебування в полоні у іррегулярних збройних формуваннях на окупованій частині території Донецької області України в період з 19 січня по 21 лютого 2015 року.

В той час, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви в частині встановлення юридичного факту внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України з наступних підстав.

В Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України; забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом (ч. ч. 1 3 ст. 17) .

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить, зокрема, оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України.

Президент України як глава держави, гарант державного суверенітету, територіальної цілісності України за своїм конституційно-правовим статусом забезпечує державну незалежність, національну безпеку держави; є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України; призначає на посади та звільняє з посад вище командування Збройних Сил України, інших військових формувань; здійснює керівництво у сферах національної безпеки та оборони держави; очолює Раду національної безпеки і оборони України (п. п. 1, 17, 18 ч. 1 ст. 106 Конституції України) .

Відповідно до п. п. 19, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Наведені вище положення Конституції України знайшли свій розвиток у нормах Закону України Про оборону України та Закону України Про правовий режим воєнного стану .

В ст. 1 Закону України Про оборону України наведено визначення збройної агресії це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав) , яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про оборону України у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

Згідно ст. 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З урахуванням наведених норм слід дійти висновку, що встановлення такого факту має безпосередній зв`язок та випливає із компетенції конституційних, політичних органів (суб`єктів) Верховної Ради України, Президента України, які наділені дискреційними повноваженнями у відповідних сферах.

Підтвердженням такої позиції є прийняття парламентом та Президентом України низки актів, якими фактично встановлено факт збройної агресії Російської Федерації проти України.

Так, за приписами ст. 2 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України , прийнятого Верховною Радою України 15.04.2014 року, цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

В подальшому Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року № 129-VIII затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, у якому зазначено наступне: Україна залишається об`єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення) ; Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою - агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані ДНР і ЛНР визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення) ; міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення) .

Також Верховна Рада України Постановою від 21.04.2015 року № 337-VIII схвалила текст Заяви Верховної Ради України Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків , у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20.02.2014 року. У вказаній Заяві Парламенту також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України (абзац 3 пункту 4 Заяви) , та наведено численні факти порушень Російською Федерацією своїх міжнародних зобов`язань, посягань на територіальну цілісність України, на які, в тому числі, посилається і заявник в обґрунтування необхідності встановлення відповідного юридичного факту судом.

Крім того, Президент України своїм Указом від 24.09.2015 року № 555 вів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.09.2015 року Про нову редакцію Воєнної доктрини України та затвердив Воєнну доктрину України, у пунктах 3, 9, 11, 16, 17, 28 30, 36, 42, 49, 65 якої визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.

За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції. За змістом правової позиції, викладеної у Рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 року № 8-рп/2002, це означає, що до юрисдикції Конституційного Суду України та судів загальної юрисдикції належить, відповідно до їх повноважень вирішення питань, які мають правовий (а не політичний) характер.

За приписами ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Згідно до положень ст. 281 ЦК України право на життя є невід`ємним особистим немайновим правом фізичної особи, що забезпечує її природне існування.

Зважаючи на зазначені положення чинного законодавства України право на життя, безпеку та захист такого права, а також обов`язок держави захищати права громадян є, на думку суду, абсолютним як правом так і обов`язком та не може залежати від встановлення юридичного факту, підтвердження його наявності або відсутності.

З урахуванням викладеного вище наявність або відсутність факту збройної агресії Російської Федерації проти України жодним чином не породжує та і не може породити юридичні наслідки для заявника, зокрема спричинити виникнення, зміну або припинення його особистих чи майнових прав.

Беручи до уваги вищенаведене, зважаючи на положення чинного процесуального законодавства України, зокрема, положень ст. 315 ЦПК України, обставини, які свідчать про факт збройної агресії Росії проти України є загальновідомим фактом, що його закріплено державою на законодавчому рівні, суд вважає за можливе відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині визнання збройної агресії Російської Федерації проти України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити частково.

Встановити юридичний факт поранення ОСОБА_1 та його перебування в полоні у іррегулярних збройних формуваннях на окупованій частині території Донецької області України в період з 19 січня по 21 лютого 2015 року.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков