Провадження №2/523/1095/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2018 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді - Сувертак І.В.

при секретарі - Лінник І.А.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті Одесі,

справу за позовом -

ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2), яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2(15 січня 2016р. народження фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3),

ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_4, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5) до -

Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса,пр.. Добровольського,106), ОСОБА_4 виробниче житлово-побутове Підприємство Української державної будівельної корпорації «Укрбуд» (65045, м. Одеса, вул. Преображенська,72),

треті особи без самостійних вимог ОСОБА_5 надання адміністративних послуг Одеської міської ради (м.Одеса,вул..Косовського,2-Д), орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР (м.Одеса, пр..Добровольського,106) про визнання право користування однокімнатною квартирою, зобов,язання не чинити перешкод у користуванні квартирою,

Установив

Позивачі звернулись із вказаним позовом до суду та 16 лютого 2018 року уточнили свої позовні вимоги та просять визнати за ними право постійного користування однокімнатною квартирою №129 в будинку№18 по вулиці Ак. Заболотного в м. Одесі та зобовязати ОСОБА_4 виробниче житлово-побутове Підприємство Української державної будівельної корпорації «Укрбуд» не чинити їм перешкоди у користуванні зазначеним майном.

Свої позовні вимоги обґрунтували тим, що 26 жовтня 2000 року Суворовським районним судом м. Одеси було винесено рішення, яким суд зобовязав Суворовську районну адміністрацію виконкому Одеської міської ради вселити ОСОБА_3, разом з донькою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, до гуртожитку по вулиці Затонського, 19, в кімнату № 931 в місті Одесі, або надати її іншу житлу площу, не менш, ніж 18 кв.м.

На виконання вищезазначеного судового рішення від 16.10.2000 р., згідно листа від 23.08.2001 № 15-1324/1 за підписом Голови Суворовської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були вселені в однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: м, Одеса, АДРЕСА_1.

Дана житлова площа була надана позивачам для тимчасового проживання та Суворовська районна адміністрація зобовязалася виконати вищезгадане рішення суду до 01 грудня 2001 року. Проте на цей час рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.10.2000 р. не виконане, позивачі продовжують постійно проживати в квартирі № 129, користуються квартирою понад 15 років, здійснюють оплату комунальних послуг, виконують ремонтні роботи по покращенню умов проживання.

У звязку з тим, що позивачка ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7, вона змінила своє дошлюбне прізвище на прізвище «Бабенко».

Окрім того, 15 січня 2016 року у ОСОБА_1 народився син, ОСОБА_2.

Відповідно до листа ОСОБА_5 міського господарства від 13.10.2017 року за № ЗПИ-181АДРЕСА_2, яка розташована у м. Одесі по вул. Ак. Заболотного, в будинку № 18 не відноситься до фонду житла для тимчасового проживання. Даний будинок не перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси та є відомчим житловим фондом.

Відповідно до листа ОСОБА_8 державного майна України від 30.06.2017 р. за підписом директора ОСОБА_5 моніторингу, прогнозування та інформаційних технологій, житловий будинок № 18, розташований по вулиці Ак. Заболотного в місті Одесі, перебуває на балансі Державного виробничого житлово-побутового Підприємства Української державної будівельної корпорації «Укрбуд» .

Відповідно до довідки від 11.04.2017р. за підписом директора КП «БТІ» ОГС, право власності на квартиру АДРЕСА_3 не зареєстровано.

На протязі всього часу проживання в даній кімнаті позивачі сплачували та сплачують комунальні та інші платежі, приймають участь у витратах на управління, утримання та збереження даного нерухомого майна.

Кімната № 129 в будинку № 18 по вулиці Ак. Заболотного є постійним місцем проживання позивачів, які проживають в даної кімнаті фактично в якості наймача та членів сімї наймача, хоча і не зареєстровані в даному житловому приміщенні, іншого житла для проживання у позивачів не має, нерухомого майна у власності позивачів також не має.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не тільки користувалися правами проживання в якості наймача та члена сімї наймача, а й виконували обовязки по утриманню кімнати, а також щомісячно сплачували регулярно всі комунальні послуги. На протязі всього цього часу вони за власні кошти здійснював поточні ремонти кімнати.

Враховуючи зазначене в своїй позовній заяві, позивачі просили їх позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 27 листопада 2017 року відкрито провадження по зазначеній справі.

Ухвалою суду від 20 квітня 2018 року підготовче засідання закрито та призначено судовий розгляд по суті зазначеного позову.

Позивачі та представник ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_10 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник Державного виробничого житлово-побутового Підприємства Української державної будівельної корпорації «Укрбуд» ОСОБА_11 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, підтримала відзив на позов, котрий поданий 12 квітня 2018 року. (а.с. 77-80).

Представник третьої особи ОСОБА_5 надання адміністративних послуг Одеської міської ради в судовому засіданні поклався на розсуд суду.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР в судове засідання не прибув, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Зясував обставини справи, вислухав позивачів та представників сторін, що з,явились в судове засідання, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2000 року Суворовським районним судом м. Одеси було винесено рішення, яким суд зобовязав Суворовську районну адміністрацію виконкому Одеської міської ради вселити ОСОБА_3, разом з донькою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, до гуртожитку по вулиці Затонського, 19, в кімнату № 931 в місті Одесі, або надати її іншу житлу площу, не менш, ніж 18 кв.м. (а.с. 9).

На виконання вищезазначеного судового рішення від 16.10.2000 р., згідно листа від 23.08.2001 № 15-1324/1 за підписом Голови Суворовської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були вселені в однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: м, Одеса, АДРЕСА_1. (а.с. 10).

Дана житлова площа була надана позивачам для тимчасового проживання та Суворовська районна адміністрація зобовязалася виконати вищезгадане рішення суду до 1 грудня 2001 року. Проте на цей час Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.10.2000 р. не виконане, позивачі продовжують постійно проживати в квартирі № 129, користуються квартирою понад 15 років, здійснюють оплату комунальних послуг, виконують ремонтні роботи по покращенню умов проживання.

У звязку з тим, що позивачка ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7, вона змінила своє дошлюбне прізвище на прізвище «Бабенко». (а.с. 11).

Окрім того, 15 січня 2016 року у ОСОБА_1 народився син, ОСОБА_2. (а.с. 41).

Відповідно до ОСОБА_5 міського господарства від 13.10.2017 року за № ЗПИ-181АДРЕСА_2, яка розташована у м. Одесі по вул. Ак. Заболотного, в будинку № 18 не відноситься до фонду житла для тимчасового проживання. Даний будинок не перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси та є відомчим житловим фондом. (а.с. 12).

Відповідно до ОСОБА_8 державного майна України від 30.06.2017 р. за підписом директора ОСОБА_5 моніторингу, прогнозування та інформаційних технологій, житловий будинок № 18, розташований по вулиці Ак. Заболотного в місті Одесі, перебуває на балансі Державного виробничого житлово-побутового Підприємства Української державної будівельної корпорації «Укрбуд» . (а.с. 13).

До того, як позивачі стали проживати за вищевказаною адресою, наймачем даної кімнати №-129 був ОСОБА_12, який помер та знятий з реєстраційного обліку 20.08.2001 р. (а.с. 15).

Відповідно до довідки від 11.04.2017р. за підписом директора КП «БТІ» ОГС, право власності на квартиру АДРЕСА_3 не зареєстровано. (а.с. 14).

Кімната № 129 в будинку № 18 по вулиці Ак. Заболотного є постійним місцем проживання позивачів, які проживають в даної кімнаті фактично в якості наймача та членів сімї наймача, хоча і не зареєстровані в даному житловому приміщенні.

За весь період проживання позивачів, власник будівлі відповідач ОСОБА_4 ВЖП ПУДБК «Укрбуд» не робило будь-яких дій на виселення чи попередження позивачі про звільнення ними житлового приміщення, а тільки один раз в письмовому попередженні від 09 квітня 2014 року «Укрбуд» попередив про звільнення житлової площі, але це попередження не отримано позивачем ОСОБА_6 через її відмову (л.с.85). Позивачі пояснювали, що їх не попереджали про звільнення приміщення.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не тільки користувалися правами проживання в якості наймача та члена сімї наймача, а й виконували обовязки по утриманню кімнати, а також щомісячно сплачували регулярно всі комунальні послуги. На протязі всього цього часу вони за власні кошти здійснював поточні ремонти кімнати. (а.с. 16-19).

Статтею 47 Конституції України встановлено кожен має право на житло. ОСОБА_4 створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту , житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Окрім даної спірної квартири, позивачі іншого житла не мають, якщо лишити їх права користування зазначеною вище квартирою, то вони становляться безхатчинками, що порушує норми статті 47 Конституції України, порушує норми Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вимог ст..ст.2,3,6,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Дана ситуація склалася через невиконанні рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2000 року про вселення та надання кімнати в гуртожитку по вулиці Затонського,19 в м.Одесі.(л.с.9), рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 15 лютого 2007 року (л.с.90-92) згідно якого Одеську міську раду ті її виконавчий комітет було зобов.язано надати позивачам житло відповідно до норм чинного законодавства. Суд нагадує, що право на судовий розгляд , гарантоване ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов,язкових судових рішень, які у країні,яка поважає верховенство права, не можуть залишатись невиконаними, завдаючи шкоди одній з сторін ( дивись рішення від 29 червня 2004р. Справа «Жовнер проти України» заява №56848/00, рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 р., збірник рішень 1997-ІІ,с.510-511, параграф 40). При цьому державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг ( в даній справі це надання житла) , підтверджений судовим рішенням, що відображено в рішенні у справі «Бурдов проти Росії» №59498/00,параграф34,35 від 07 травня 2002 року.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання на повагу до житла , згідно рішення від 13 травня 2008р. у справі «»макКенн проти Сполученого Королівства» , заява №19009/04, п.50., відновідно до рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» , заява №30856/03.

Згідно із ст. 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому законом порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Згідно з ст.64 Житлового Кодексу до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ст.65 Житлового Кодексу, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаєються позивачі, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4-7,11-13,17-18,109,131,141,137,223,259, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2), яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2(15 січня 2016р. народження фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_4, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5) до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса,пр.. Добровольського,106), ОСОБА_4 виробниче житлово-побутове Підприємство Української державної будівельної корпорації «Укрбуд» (65045, м. Одеса, вул. Преображенська,72) , треті особи без самостійних вимог ОСОБА_5 надання адміністративних послуг Одеської міської ради 9м.Одеса,вул..Косовського,2-Д), орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР (м.Одеса, пр..Добровольського,106) про визнання право користування однокімнатною квартирою, зобов,язання не чинити перешкод у користуванні квартирою задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України КМ977884 від 17 жовтня 2015 року , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 ,15 січня 2016р. народження фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4,паспорт громадянина України КЕ475850 від 16 грудня 1996р. , фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, право постійного користування однокімнатною квартирою №129 в будинку№18 по вулиці Ак. Заболотного в м. Одесі.

Зобов,язати ОСОБА_4ержавне виробниче житлово-побутове Підприємство Української державної будівельної корпорації «Укрбуд» (65045, м. Одеса, вул. Преображенська,72) не чинити перешкод ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України КМ977884 від 17 жовтня 2015 року , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 ,15 січня 2016р. народження фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4,паспорт громадянина України КЕ475850 від 16 грудня 1996р. , фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, в постійному користуванні квартирою №129 в будинку № 18 по вулиці Ак. Заболотного в місті Одесі.

Стягнути з Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса,пр.. Добровольського,106) та з Державного виробничого житлово-побутового Підприємства Української державної будівельної корпорації «Укрбуд» (65045, м. Одеса, вул. Преображенська,72) ,в рівних частках, сплачені судові витрати в розмірі 320,00 грн. з кожного на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт громадянина України КМ977884 від 17 жовтня 2015 року.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складно повне рішення.

Повний текст рішення складено 15 червня 2018 року.

Суддя