АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/6619/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2018 року місто Київ

справа № 761/46190/17

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Гаращенка Д.Р., Невідомої Т.О.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року про задоволення подання старшого державного виконавця, постановлену під головуванням судді Милинникова О.Ф., у справі за поданням старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчука Констянтина Петровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста КиївГоловного територіального управління юстиції у місті Києві Савчук К.П. звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 до виконання ним зобов'язань за виконавчим провадженням №50184410 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва №761/12203/14-ц від 01.09.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 2746675,12 грн.

В обґрунтування подання зазначав, що боржник ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання рішення суду, оскільки не здійснює погашення наявного в нього боргу та ігнорує виклики державного виконавця, в той час як має можливість виїжджати за кордон.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16.02.2018 року поданням старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчука К.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 задоволено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції боржник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи,просив скасувати ухвалу суду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що про час та місце слухання справи він не був повідомлений належним чином, а старший державний виконавець Савчук К.П. у порушення вимог ст.18 Закону України «Про виконавче впровадження» не вжив усіх належних заходів щодо його розшуку та вказав у поданні до суду його стару адресу проживання: АДРЕСА_2, за якою він не проживає з 2012 року.

Вказував, що за адресою: АДРЕСА_1, яку вказує державний виконавець, посилаючись на відповідь з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС він ніколи не був зареєстрований та ніколи там не проживав.

Зазначав, що він не отримував повідомлення про відкриття виконавчого провадження, вимог від державного виконавця щодо сплати заборгованості, вимог про необхідність з'явитись до державного виконавця та надати роз'яснення щодо погашення заборгованості, не отримував повідомлення суду по звернення державного виконавця з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Посилався на те, що протягом півтора року він веде переговори зі стягувачем ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» щодо списання боргу шляхом часткового прощення та представники стягувача двічі приїздили до нього додому за адресою: АДРЕСА_3 з метою оцінки заставленого майна.

Вказував, що його адреса проживання та контактний номер телефону відомі стягувачу.

Відзиву на апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2 від старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчука К.П. на адресу Апеляційного суду міста Києва не надійшло.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

У судовому засіданні апеляційного суду боржник та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста КиївГоловного територіального управління юстиції у місті Києві у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби міста КиївГоловного територіального управління юстиції міста Києві перебуває виконавче провадження №50184410 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва №761/12203/14-ц від 01.09.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 2746675,12 грн.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчука К.П. від 15.02.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа. Даною постановою боржнику встановлено семиденний строк для самостійного виконання рішення суду.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження було направлено боржнику ОСОБА_2 для виконання за адресою вказаною у виконавчому документі: АДРЕСА_2 та стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до відома.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчука К.П. від 15.02.2016 року накладено арешт на все майно боржника у виконавчому провадженні №50184410 та оголошено заборону на його відчуження, в межах суми боргу в розмірі 2746675,12 грн.

Супровідним листом від 15.02.2016 року боржнику ОСОБА_2 було направлено вказану постанову до відома.

В межах виконавчого провадження №50184410 старшим державним виконавцем Савчуком К.П. було направлено запити до різних державних органів з метою з'ясування наявності рухомого або нерухомого майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС встановлено, що за боржником транспортні засоби не зареєстровано.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вбачається, що за боржником ОСОБА_2 зареєстровано нерухоме майно.

Проте, вказане майно перебуває в іпотеці та на нього встановлено заборону відчуження.

Крім того, вказане нерухоме майно надано в іпотеку для забезпечення кредиту в іноземній валюті (долари США), а відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Старший державний виконавець Савчук К.П. у поданні вказував, що у зв'язку з вищевикладеним звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 не виявляється можливим.

Згідно відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС в місті Києві боржник ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: місто Київ,вул. Політехнічна, 3, кв. 121 до 23.02.2012 року та перереєструвався за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Неодноразовими виходами державного виконавця за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 боржника та належного йому майна не розшукано, що підтверджується актами (а.с.20-23).

Як вбачається з матеріалів справи, на адреси боржника ОСОБА_2: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 було направлено вимогу старшого державного виконавця №463/26 від 18.03.2016 року, якою зобов'язано ОСОБА_2 виконати рішення суду протягом п'яти днів з моменту отримання вимоги та надати інформацію у письмовому вигляді до Відділу про наслідки виконання зазначеної вимоги (а.с.18).

Згідно реєстру направлення рекомендованої кореспонденції Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві вказану вимогу було направлено боржнику 25.03.2016 року (а.с.19).

13.09.2017 року на адреси боржника ОСОБА_2: АДРЕСА_2; АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 направлялася вимога державного виконавця №50184410/26 від 13.09.2017 року, якою останнього було зобов'язано виконати рішення суду протягом п'яти днів з моменту отримання вимоги, а саме: сплати заборгованість (в тому числі виконавчий збір та витрати виконавчого провадження) на депозитний рахунок Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, надати інформацію про відкриті рахунки в банківських установах, наявне майно та кошти, подати декларацію про доходи та майно (зразок декларації міститься у додатку 1 (про доходи та майно боржника фізичної особи), надати інформацію у письмовому вигляді до Відділу про наслідки виконання зазначеної вимоги (а.с.24).

Як вбачається з витягу ДП «Укрпошта» вказану вимогу, яка була направлена за адресою: АДРЕСА_2 боржником було отримано особисто 29.09.2017 року (а.с.26).

У поданні старший державний виконавець вказував на те, що вимогу ОСОБА_2 не виконано, борг (чи його частина) згідно виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва №761/12203/14-ц від 01.09.2015 року боржником не сплачено, будь-яких пояснень з приводу неможливості виконання рішення суду не надано.

Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України було повідомлено Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про перетинання боржником ОСОБА_2 державного кордону за період 2016-2017 років (а.с.28).

У судовому засіданні апеляційного суду боржник пояснив, що він дійсно перетинав кордон України, в тому числі літав на відпочинок в Хургаду зі своєю дружиною та за її кошти.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державним виконавцем вчинені всі можливі дії, в межах його повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», направлені на розшук майна боржника та примусове виконання рішення суду, а відтак доводи апелянта про те, що державний виконавець не вжив усіх належних заходів щодо його розшуку спростовуються вищенаведеним.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савчука К.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що тривале невиконання боржником ОСОБА_2 рішення суду, при наявності можливості здійснювати погашення кредитної заборгованості, свідчить про свідоме його ухилення від виконання судових рішень.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги його не спростовують, з наступних підстав.

Так, статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері визначаються Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Даним Законом також встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Так, відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Порядок виконання рішень судів та рішень інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Аналізуючи положення ст.441 ЦПК України у взаємозв'язку з положеннями статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» варто дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов'язань перед стягувачем.

Як вбачається з довідки, яка була надано до апеляційної скарги боржником ОСОБА_2, останній працює в ТОВ «МАСТЕР 7» на посаді директора та отримує заробітну плату.

Разом з тим, боржник у судовому засіданні апеляційного суду повідомив, що він добровільно заборгованість не сплачує, оскільки його дохід є незначним та він також сплачує аліменти на утримання дитини.

Під ухиленням від виконання зобов'язання варто розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об'єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що боржник ОСОБА_2 не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання свого боргового зобов'язання, до державного виконавця до лютого 2018 року не прибув та пояснень стосовно причин невиконання рішення не надав, хоча був обізнаним про існування вказаного провадження, про що свідчить витяг з ДП «Укрпошта» про отримання останнім особисто вимоги державного виконавця від 13.09.2017 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно з ч.4 ст.441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відповідно до норм ЦПК розглянув вказане подання.

Щодо доводів апелянта про те, що старший державний виконавець Савчук К.П. вказав у поданні до суду його стару адресу проживання: АДРЕСА_2, за якою він не проживає з 2012 року та про те, що за адресою: АДРЕСА_1, яка зазначена у відповіді з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС він ніколи не був зареєстрований та ніколи там не проживав, внаслідок чого він не отримував повідомлення про відкриття провадження та вимоги державного виконавця, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

З відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС в місті Києві вбачається, що боржник ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 до 23.02.2012 року та перереєструвався за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

А тому, старший державний виконавець отримавши вказану інформацію вірно направляв вимоги на відомі йому адреси боржника.

Посилання апелянта на те, що він не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки згідно з ч.1 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як вбачається з матеріалів справи, копію постанови про відкриття виконавчого провадження було направлено боржнику ОСОБА_2 для виконання за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_2, а відтак вважається, що боржник повідомлений про відкриття виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують і на його правильність не впливають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 серпня 2018 року.

Головуючий:

Судді: