Справа № 289/1530/15-ц
Номер провадження 2/289/2/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2018 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5, про визнання домогосподарства обєктом права спільної сумісної власності та його поділ, -

В С Т А Н О В И В :

13.01.2016 позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем з 1991 року по 2014 рік перебували в зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період шлюбу мати відповідача подарувала останній житловий будинок з господарськими спорудами в м. Радомишль Житомирської області по вул. Русанівській, 74, вартістю 22 102,00 грн. станом на 18.11.2000. Позивач зазначає, що під час шлюбу ним було збільшено вартість вказаного домоволодіння шляхом будівництва господарських споруд, крім того, у 2002 році згідно усної угоди він сплатив сестрі колишньої дружини ОСОБА_7 5 тисяч доларів США за будинок, який подарувала їй мати, а тому він вважає, що спірний житловий будинок з господарськими спорудами повинен бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності через істотне збільшення вартості майна і просить суд визнати, що домоволодіння в м. Радомишль Житомирської області по вул. Русанівській, 74, є обєктом спільної сумісної власності та визнати за позивачем право на 1/2 частину власності домоволодіння.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві, крім того зазначив, що він протягом 20 років вклав в спірне домогосподарство понад 5 тисяч доларів США.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав клопотання від 14.06.2018 про скасування заходів забезпечення позову та просить суд під час прийняття рішення по справі скасувати заходи забезпечення позову,застосовані ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.10.2015, тазняти заборону ОСОБА_1 на реалізацію будь-яким способом: автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Vito» д.р.н. АМ 4699 АВ білий фургон малотоннажний, рік випуску 2000; автопричепа д.р.н. 4728ЖК, рік випуску 1992.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що житловий будинок з господарськими спорудами в м. Радомишль Житомирської області по вул. Русанівській, 74 їй подарувала мати, за час проживання з позивачем він жодної копійки в будинок не вкладав, так як займався будівництвом будинку по вул. Микгород в м. Радомишль Житомирської області. При вирішенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову покладається на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмові пояснення, відповідно до яких позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки будівництво житлового будинку та господарських споруд по вул. Русанівська, 74 у м. Радомишль Житомирської області проводилось ОСОБА_5 разом із її чоловіком, позивач ніякого відношення до вказаного домоволодіння не має, єдине житло в яке ОСОБА_1 вкладав кошти це будинок по вул. Микгород, 71-Е у м. Радомишль Житомирської області. Враховуючи викладене, третя особа просить суд відмовити у задоволення позовних вимог, слухати справу за її відсутності.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що сімю ОСОБА_1 знає давно, зазначила, що будинок будувався батьками ОСОБА_3, після розлучення позивач попросив відповідача пожити деякий час в будинку, який останній подарувала мати. В подальшому свідок була присутня при виселенні позивача з того ж будинку та вказала, що за час проживання в цьому будинку позивача ОСОБА_1 будинок був запущений, в хаті був страшний безлад. При цьому повідомила, що за час сумісного проживання сторін вона часто бувала в них в гостях, спілкувалася з ними, однак, жодного разу не бачила, щоб позивач вкладав якийсь труд та не чула про вкладання ним якихось коштів в спірний будинок. Свідок повідомила, що ремонт покрівлі, фасаду проводився саме відповідачем після розірвання шлюбу з позивачем. Коли і ким проводилося опалення не знає, проте, зазначила, що ніколи не бачила, щоб позивач ОСОБА_1 проводив ремонтні роботи в спірному будинку.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що вона являється рідною сестрою по матері відповідача ОСОБА_3. Засвідчила, що хата, на яку претендує позивач, будувалася батьками відповідача з 1968 до 1973 року, в 1993 році мама самовільно побудувала гараж і літню кухню, а в 1994 році мати узаконила ці будівлі, після чого в 2000 році вказаний будинок із господарськими спорудами подарувала ОСОБА_3. Зазначила, що їй відомо, що за час спільного життя сторін у справі ОСОБА_3 у кожного були свої кошти, за всі роки спільного проживання ОСОБА_1 кошти в спірне домоволодіння не вкладав, він вкладав гроші в будівництво нового будинку по вул. Микгород, а ОСОБА_3 сама проводила всі необхідні ремонтні роботи в подарованому їй будинку по вул. Русанівській. Повідомила, що після розлучення сторін ОСОБА_3 із-за неналежної поведінки позивача ОСОБА_1 майже цілий рік проживала в неї, а позивач в цей час проживав в спірному будинку, а коли вже його виселяли, то побачили будинок в запущеному, неналежному стані: побиті вікна, двері, стіни обписані фарбою непристойними словами, обрізані труби опалення. ОСОБА_9 брала кредит і купляла котли та інші матеріали для ремонту опалення, минулого літа відремонтувала дах, відремонтувала фасад будинку. Позивач ніяких 5 тисяч доларів за будинок їй не давав, ніяких ремонтних робіт в будинку не проводив і грошей в спірний будинок не вкладав.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10Є повідомила, що спірний будинок побудували батьки ОСОБА_3, а коли остання вийшла заміж мати залишила їй цей будинок і пішла жити в хату своїх батьків. Свідок зазначила, що як побудували батьки відповідача хату в такому стані вона і була весь час проживання подружжя ОСОБА_3, ніяких ремонтних чи будівельних робіт позивач в домоволодінні не проводив. А минулого року вже сама ОСОБА_3 відремонтувала дах будинку і покрила фасад будинку «шубою». Також повідомила, що після розлучення позивач деякий час проживав в цьому будинку, а потім і вікна в хаті побив, і ОСОБА_3 побив, а вже після виселення ОСОБА_3 взялася робити ремонт в будинку. Чи вкладав позивач якісь кошти в будинок свідок зазначила, що їй цього не відомо, однак, знає, що вкладалися гроші в будинок батьками ОСОБА_9 та самою ОСОБА_3.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомив, що він проживає по сусідству, знає, що будинок подарувала ОСОБА_3 її мати, в будинку було і опалення, і все необхідне для життя. Коли сторони проживали разом, свідок жодного разу не бачив, щоб ОСОБА_1 проводив якісь роботи в будинку по будівництву чи ремонту. Свідку відомо, що після розлучення відповідач ОСОБА_3 деякий час проживала в сестри, а ОСОБА_1 проживав в спірному будинку. Ремонт покрівлі ОСОБА_3 проводила вже сама в 2017 році.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила, що спірну хату відповідачеві подарувала її мати (яка являється тіткою свідка), в хаті було опалення, всі необхідні меблі, на той час вже були побудовані гараж і літня кухня. За час спільного проживання сторін ніяких змін в будинку чи побудов не відбувалося. Після виселення ОСОБА_1 з будинку ОСОБА_3 самостійно проводила ремонт покрівлі, фасаду будинку.

Допитаний свідок ОСОБА_13 повідомив, що він раніше працював в ДАІ, тому знає, що гараж в спірному домоволодіння будував саме позивач ОСОБА_1, так як особисто бачив, як останній завозив шлакоблок в домоволодіння. За чиї кошти куплявся шлакоблок та інші будівельні матеріали свідок не знає, однак, повідомив, що позивач постійно працював, тримав господарство, заробляючи таким чином гроші, при цьому організовував роботу і сам приймав участь у підтриманні в належному стані спірного будинку. Також свідок зазначив, що йому відомо, що позивач будував ще один будинок в м. Радомишль.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 повідомив суду, що він сторін знає давно, вони проживали по сусідству, за чиї кошти будувався гараж в спірному домоволодінні свідку не відомо, однак, свідок бачив, що в будівництві гаража приймали участь і позивач ОСОБА_1, і його батько, щодо підведення до будинку каналізації чи проведення інших робіт свідку не відомо ким та за чий кошт проводилися ці роботи.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні повідомив, що він знає сторін понад 15 років, щодо гаража, літньої кухні свідок не знає ким і за чий кошт вони побудовані. Знає, що ворота ставив сам ОСОБА_1, також останній привозив з ОСОБА_16 котла для опалення, який він купив приблизно за 100 доларів США, свідку не відомо, ким і за чий кошт проводив ремонт фасаду, опалення в будинку, зазначив лише, що відповідачем ОСОБА_3, коли вже ОСОБА_1 не проживав в цьому будинку, було відремонтовано дах і покрито шубою спірний будинок.

Свідком ОСОБА_17 в судовому засіданні надано наступну інформацію: свідку відомо, що приблизно в 1990 роки ОСОБА_1 їздив в ОСОБА_16 на заробітки, однак, інформація про те, хто вкладав кошти в будівництво гаража чи проведення ремонтних робіт, опалення, каналізації в будинку № 74 по вул. Русанівській в м. Радомишль Житомирської області свідку не відома.

Вирішуючи спір, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши під присягою в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд виходить з такого.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що з 1991 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20.11.2014, від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.21,22,39).

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, згідно Договору дарування від 18.11.2000, ОСОБА_3 отримала у дар від ОСОБА_5 жилий будинок № 74 по вулиці Русанівська в місті Радомишль Житомирської області, розташований на земельній ділянці розміром 490 кв.м, наданій дарувателю в постійне користування. Крім жилого будинку на вказаній земельній ділянці розташовані хлів, літня кухня, гараж та паркан. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 06.03.2015 на підставі вказаного Договору дарування за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в м. Радомишль Житомирської області по вул. Русанівська, буд. 74. Земельна ділянка за цією адресою згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку належить ОСОБА_3 (т.3 а.с.83,84,85).

Відповідно до відомостей у технічному паспорті, виготовленому станом на 02.03.2015, який є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа, цей житловий будинок та господарські будівлі і споруди (хлів, літня кухня та гараж) за адресою: м. Радомишль, вул. Русанівська, № 74,збудовані в 1973 році (т.1 а.с.13-17), відповідно до архівного витягу з рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради народних депутатів Житомирської області від 11.10.1994 № 185 було узаконено ОСОБА_5, проживаючій ІНФОРМАЦІЯ_2 самовільно побудовану літню кухню і гараж (т.3 а.с.88).

Також матеріалами справи підтверджується облаштування власником ОСОБА_5 спірного будинку необхідними комунікаціями ще в 1994-1995 роках, тобто задовго до укладеного договору дарування (т.3 а.с.92-97,98,99,100).

Згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1 він з 01.09.1991 по 01.07.1995 навчався в Київському державному технічному університеті будівництва і архітектури (т.3 а.с.90).

Як вбачається із рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 13.10.2015, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Житомирської області 12.11.2015, сторони під час шлюбу за спільні кошти побудували житловий будинок в м. Радомишль Житомирської області по вул. Микгород, 71-Е, який зареєстрований на ОСОБА_16. Після розірвання шлюбу ОСОБА_16 з належного ОСОБА_18 будинку в м. Радомишль Житомирської області по вул. Русанівська, буд. 74 добровільно не виселився, а власника будинку ОСОБА_3, із застосуванням погроз та фізичної сили, вигнав з будинку і перестав її допускати до будинку, тому рішенням суду було ухвалено усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 своєю власністю, а саме житловим будинком в м. Радомишль Житомирської області по вул. Русанівська, буд. 74, шляхом виселення без надання іншого житла ОСОБА_1 (т.3 а.с.111-112,113-115).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 26.02.2016 реалізувала свою волю на відчуження належного їй на праві особистої приватної власності жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами в м. Радомишль Житомирської області по вул. Русанівська, буд. 74, подарувавши його ОСОБА_5, про що в той же день 26.02.2016 року внесено відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та зареєстровано ІНФОРМАЦІЯ_3 за ОСОБА_5 (т.3 а.с.86, 87), в зв'язку з чим було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача власника спірного домоволодіння ОСОБА_5.

Власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюються питання розпорядження таким майном.

Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені ст. 60 СК України. За змістом цієї норми, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Згідно з пунктами 2, 5 частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Так, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що вартість спірного будинку істотно збільшилася у своїй вартості за час шлюбу за рахунок його затрат, проте, належними доказами зазначену обставину не довів.

Посилання позивача на трудові договора між працівником і фізичною особою (т.1 а.с.28-31), як на підтвердження істотного збільшення цінності спірного будинку внаслідок його трудових або грошових затрат, не знайшли свого обєктивного підтвердження, так як в договорах відсутня адреса проведення ремонтних робіт, ОСОБА_2 прийому-передачі виконаних робіт у матеріалах справи відсутні. Також суд не вважає заслуговуючими на увагу надані позивачем копії книги обліку доходів та витрат ПП ОСОБА_1, (т.1 а.с.32-3), накладні та товарні чеки (т.1 а.с.24, 86-88, т.3 а.с.74), так як будь-яких належних та допустимих доказів щодо вкладення ОСОБА_1 власних коштів саме в ремонт спірного будинку, який належав ОСОБА_3, вони не містять.

Із наявного в матеріалах справи висновку експертного дослідження № 380/08-2016 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження 21.07.2016 вбачається, що вартість житлового будинку за адресою: Житомирська обл., м. Радомишль, вул. Русанівська, 74, в період з 18.11.2000 до 20.11.2014 не змінилася за рахунок вкладення в нього грошових і трудових затрат по реконструкції та капітальних ремонтах (т.3 а.с.161-170).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, а також права та інтереси інших учасників з метою недопущення їх порушення, закріплення адекватного захисту права або інтересу, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені, оскільки спростовуються наданими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.10.2015, накладено заборону ОСОБА_1 на реалізацію (відчуження) будь-яким способом: автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Vito» д.р.н. АМ 4699 АВ білий фургон малотоннажний, рік випуску 2000; автопричепа д.р.н. 4728ЖК 1992 року випуску. 20.04.2016 ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у звязку з несплатою судового збору (т.2 а.с.130).

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч. 9 ст. 158 ЦПК України).

Отже, заходи забезпечення позову у вигляді арешту та заборони вчиняти певні дії підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 57 СК, ст. 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5, про визнання домогосподарства обєктом права спільної сумісної власності та його поділ відмовити.

Скасувати вжиті ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.10.2015 заходи забезпечення позову.

Зняти заборону ОСОБА_1 на реалізацію (відчуження) будь-яким способом: автомобіля марки «MERCEDES-BENZ Vito» д.р.н. АМ 4699 АВ білий фургон малотоннажний, рік випуску 2000; автопричепа д.р.н. 4728ЖК, рік випуску 1992.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з часу виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25.06.2018.

Суддя /підпис/ ОСОБА_19

Згідно з оригіналом

Суддя Н. С. Сіренко

"___" __________ 20 __

(дата засвідчення копії)