АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3696/18 Справа № 199/317/17-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник О.Г. Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Дніпро

31 липня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 у січні 2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їх спільної малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.4-6/.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з грудня 2007 року сторони проживали разом у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася донька, ОСОБА_4. Починаючи з березня 2016 року відносини з відповідачем були припинені та сторони проживають окремо, спільна дитина проживає разом з матір'ю та на знаходиться на її утриманні. Відповідач зв'язку з дитиною не підтримує, участі у її вихованні не приймає, не проявляє заінтересованості щодо її фізичного і духовного розвитку, не створює умов для отримання нею освіти. Разом з тим, відповідач тривалий час вживає наркотичні засоби, з 30 червня 2016 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів. Синдром залежності», згідно довідки КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР» № 7382 від 02 грудня 2016 року.

Позивач зазначає, що через вживання наркотичних засобів відповідач став небезпечним та представляє реальну загрозу для дитини, був примусово госпіталізований до Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради для надання психіатричної допомоги з попереднім діагнозом - гострий поліморфний психічний розлад. Враховуючи наведене просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 січня 2018 року позовні вимоги задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с.205-206/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права /а.с.213-221, 242-252/.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено виключно на підставі доказів наданих позивачем не врахувавши та не надавши оцінки доказів, які були надані відповідачем. Так, судом не враховано добровільну сплату відповідачем аліментів на утримання спільної дитини, що підтверджує добросовісне виконання відповідачем батьківських обов'язків. Також залишено поза увагою, що позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження захворювання відповідача на наркоманію, тоді як, відповідно до медичного висновку останній має повну ремісію, тобто, є здоровим та не потребує нагляду у нарколога. Враховуючи наведені обставини просить рішення суду скасувати.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги позивачем надано суду відзив, в обґрунтування якого зазначено, що відповідач має тривале захоплення наркотичними речовинами, що призвело до його психічних та поведінкових розладів. На підтвердження даних обставини матеріали справи містять рішення суду про неодноразову госпіталізацію відповідача для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та медичні довідки щодо його перебування на обліку у лікаря-нарколога/а.с.264-265/.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, матір'ю дитини зазначена ОСОБА_3, батьком - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, зареєстрованого 12 серпня 2008 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1241 /а.с. 25/.

Після припинення фактичних шлюбних відносин між позивачем та відповідачем, малолітня ОСОБА_4 залишилася проживати разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_3 та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 серпня 2016 року стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_4 в розмірі 1 531, починаючи з 25 квітня 2016 року до повноліття дитини /а.с.11/.

23 березня 2017 року комісія КЗО ССЗШ № 142, який відвідує спільна донька, здійснила обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, та встановила, що дитина проживає разом с матір'ю, яка її самостійно виховує. Після опитування сусідів, мешканців будинку і класного керівника було встановлено, що батько не проживає разом з дитиною та не приймає участі у її вихованні. Зі слів дитини: вона бачила батька останній раз у березні 2016 року /а.с.53/.

Крім того, факт ухилення батька від виконання батьківських обов'язків підтверджується наданою навчальним закладом характеристикою на дитину, з якої вбачається, що навчанням та вихованням спільної дитини займається її мати ОСОБА_3, тоді як батько ОСОБА_2 не приділяє їй уваги з початку 2016 року, не цікавиться успіхами у навчанні і житті доньки /а.с.153/.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року ухвалено госпіталізувати ОСОБА_2 в КЗ «Дніпропетрвоська клінічна психіатрична лікарня» ДОР для психіатричної допомоги у примусовому порядку. Судовим рішенням встановлено, що при обстежені психічного стану відповідача комісія лікарів виявила, що хворий не спить, вважає, що його переслідують, на протязі 6-ти місяців. Вживає коноплю. Попередній діагноз - гострий поліморфний психічний розлад /а.с.7/.

Відповідно до наданих відомостей КЗ «Дніпровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР», ОСОБА_2 перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні у 2015-2016 роках у відділенні №31 даного закладу. Всі госпіталізації були здійсненні на підставі ст..14 ЗУ «Про психіатричну допомогу», тобто без усвідомленої згоди пацієнта. Згідно наданих епікризів лікаря від 24 березня 2015 року та25 квітня 2016 року, відповідачу встановлено діагноз «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів, переважно з маніакальними симптомами» /а.с.84-86/.

Відповідно до довідки КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР» № 7382 від 02 грудня 2016 року та від 03 квітня 2017 року, відповідач починаючи з 30 червня 2016 року перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів. Синдром залежності» /а.с.31, 87/.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року ухвалено госпіталізувати ОСОБА_2 в КЗ «Дніпропетрвоська клінічна психіатрична лікарня» ДОР для психіатричної допомоги у примусовому порядку. Судовим рішенням встановлено, що відповідач був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР за направленням лікаря-психіатра. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний продуктивному контакту. Мова по типу монологу. Мають місце відривчасті маячні ідеї відносин та переслідування. ОСОБА_2 було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії не пов'язаний з гострим стресом, ускладнений інтоксикацією метамфетамину /а.с.271/.

Колегія суддів приходить до висновку, що така поведінка батька може негативно впливати на розвиток та психічний стан дитини. Крім того, враховуючи постійні госпіталізації відповідача в примусовому порядку суд вважає, що дані обставини підтверджують незгоду відповідача змінювати спосіб життя для прийнятного виховання дитини.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції Органом опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську, відповідно до вимог ст. 19 СК України, 03 травня 2017 року було надано суду висновок № 4/4-576 відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_4. батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.139-142/.

Задовольняючи позов про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, жодним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки ОСОБА_4, не спілкується з нею та не виявляє будь-якого інтересу до її внутрішнього світу, не дбає про стан її здоров'я та не цікавиться ним, а відтак є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки.

Дослідивши обставини по справі та враховуючи наведені норми закону колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісного батька слід застосувати до відповідача по відношенню до його неповнолітньої дитини, оскільки це викликано необхідністю.

Доводи апеляційної скарги щодо повної ремісії за діагнозом психічних та поведінкових розладів внаслідок канабіноїдів колегія судів не може прийняти до уваги. Дані обставини спростовуються рішенням суду від 24 листопада 2017 року, яким відповідача в примусовому порядку госпіталізовано до лікарні для надання психіатричної допомоги. Отже, вказане рішення ухвалене на час розгляду справи щодо позбавлення відповідача батьківських прав, що підтверджує його байдужість відносно прийняття заходів для поліпшення свого стану життя, задля створення сприятливих умов для виховання дитини.

Надані відповідачем медичні довідки та сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду на підтвердження відсутності у нього наркотичної залежності колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вони були отримані відповідачем після ухвалення оскаржуваного рішення та не можуть спростувати встановлені ним обставини.

Щодо доводів відносно відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження діагнозу відповідача «наркоманія», слід зазначити наступне. Відповідно до наданої КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР» відповіді діагноз «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання канабіноїдів. Синдром залежності» відноситься до категорії «наркоманія», оскільки канабіноїди є наркотичним засобом, а тому, наведені доводи не заслуговують на увагу /а.с.198/.

Крім того, той факт, що відповідач добровільно сплачує аліменти на утримання спільної дитини не може слугувати підставою для відмови в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, зокрема є такими що суперечать вимогам ст..166 СК України.

Також твердження відповідача про те, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною не знайшли свого підтвердження, оскільки не було надано будь-якого доказу, який би вказав на дані обставини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно із п. 2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом наведених правових норм ухилення від виконання зобов'язань батьків по вихованню дитини означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків, коли особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини».

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Переглядаючи оскаржуване рішення в апеляційному порядку колегія суддів виходить з того, що контакт з батьком у дитини відсутній та відповідач не вживає заходів щодо налагодження стосунків з донькою - не цікавиться її станом здоров'я, не створює умов для її духовного та фізичного розвитку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження та з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню.

За вказаних обставин доводи відповідача про неналежну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідач не надав.

Вимогами ч.1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Ж.І. Максюта