АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3292/18 Справа № 187/474/17 Головуючий у 1 й інстанції - Іщенко І. М. Доповідач - Пономарь З.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Варенко О.П., Посунся Н.Є. при секретареві Сахарові Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2018 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання особами, що втратили право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з позовом про визнання їх особами, що втратили право користування житловим будинком по АДРЕСА_1. В обґрунтування позову посилався на те, що відповідачі - його колишня дружина з її сином від попереднього шлюбу з 2015 року фактично не проживають у належному йому на праві власності житловому будинку, виїхавши з нього. Проте їх реєстрація перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися вказаним будинком.

Рішенням Петриківського райсуду Дніпропетровської області від 01.02.2018р. позов задоволено, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 визнано особами, які втратили право користування житловим будинком по АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане судове рішення в частині визнання її особою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на порушення її права на захист, неправильність прийняття судом першої інстанції у якості доказу складеного депутатом місцевої ради акту та не врахування тимчасового її виїзду з житла у зв'язку з роботою в Ізраїлі. У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважав її необґрунтованою, обізнаність ОСОБА_2 з розглядом справи та представництво її інтересів адвокатом, доведеність відповідними доказами у їх сукупності факту її не проживання в належному будинку, що створює йому перешкоди у розпорядженні власністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.08.1990р. ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 23/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними та господарчими спорудами (а.с.6). За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 08.12.2017р. здійснена реєстрація його права власності вказаного житлового будинку (а.с.99). Провулок перейменовано згідно розпорядження селищного голови від 02.02.2016р. (а.с.16).

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 17.06.2006р. по 24.05.2017р. Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24.05.2017р. їх шлюб розірвано та встановлено, що шлюбні відносини між ними фактично припинені з 2015 року.

За довідкою виконкому Курилівської селищної ради Петриківського району від 27.04.2017р. разом з ОСОБА_3 в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані у якості дружини ОСОБА_2 та пасинок ОСОБА_4 (а.с. 5). Згідно копії паспортів ОСОБА_2 зареєстрована по АДРЕСА_1 з 30.08.2005р., а її син - ОСОБА_4 - з 17.03.2010р.( а.с.34,35).

Враховуючи встановлені обставини про фактичне не проживання ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 з 2015 року, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.319,321,391,405 ЦК України ухвалив рішення про визнання її особою, що втратила право користування жилим приміщенням належного ОСОБА_3 вказаного будинку.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність рішення суду першої інстанції у цій частині безпідставні та суперечать дійсним обставинам справи. Факт не проживання ОСОБА_2 у спірному жилому будинку з 2015 року підтверджено не лише актом депутата Курилівської селищної ради ОСОБА_5, складеним 27.04.2017р. на підставі опитування сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( а.с.17), а й безпосередньо самою ОСОБА_2 Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на не врахування тимчасового її виїзду з житла у зв'язку з роботою в Ізраїлі також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки фактично належний ОСОБА_3 житловий будинок вона покинула самостійно та забрала з нього належне їй майно. Шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який фактично припинився у 2015 році, розірвано у судовому порядку. Син ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтвердив, що він проживає разом зі своєю сім'єю на сусідній вулиці і своє майно мати перевезла до нього. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на порушення її права на захист також безпідставні, оскільки її інтереси у справі представляв ОСОБА_8 (а.с.46,103-109).

Таким чином підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2018 року в оскарженій частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді : Пономарь З.М. Варенко О.П. Посунся Н.Є.