Справа № 712/3094/18
Провадження №2/712/1184/18
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року Соснівський районний суд м.Черкаси м. Черкаси у складі:

головуючого-судді Мельник І.О.

з участі секретаря Хоменко А.В.

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому заіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19.11.2011 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, від якого мають спільну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після одруження ОСОБА_5 та ОСОБА_4 почали спільно проживати в квартирі за адресою місця реєстрації відповідача, а саме: АДРЕСА_1. В період спільного проживання, між останніми почала виникати напружена сімейна атмосфера, зумовлена складним матеріальним становищем, яке виникло внаслідок патологічної пристрасті відповідача до азартних ігор. ОСОБА_4 категорично не бажав ніде працювати та виконувати своїх обовязків щодо матеріального забезпечення своєї сімї, зокрема вагітної дружини, водночас продовжував грати в азартні ігри та жодним чином не замислювався над пошуком роботи. Дані обставини призвели до виникнення значних грошових заборгованостей ОСОБА_4 перед багатьма його знайомими та з цього приводу в сімї почали виникати істотні проблеми так, як позикодавці вимагали виплати боргів ОСОБА_4. що останній фізично зробити не міг. За вказаних вище обставин, фактичні шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були припинені в квітні 2014, разом з малолітнім сином, ОСОБА_5 виїхала з квартири батьків чоловіка та почала окремо від нього проживати в помешканні своєї матері за адресою: м. Черкаси, вул. Ватутіна. 249, кв.54.Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси, від 30.03.2015 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було розірвано та ОСОБА_7 залишено прізвище чоловіка - ОСОБА_7.Між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 20.08.2017 було зареєстровано шлюб та прізвище ОСОБА_7 змінилось на ОСОБА_8 та останні почали проживати за місцем мешкання ОСОБА_9, за адресою: м.Черкаси, вул. Чехова, 108. кв. 58.Мати позивача ОСОБА_10, яка працює за кордоном, в листопаді 2014 передала посилку з речами та грошовими коштами в сумі 1 900 євро. Посилку отримав ОСОБА_4,з якої забрав грошові кошти в сумі 1 900 євро, а саме викрав. Вказані обставини ОСОБА_4 в подальшому підтвердив повністю та попрохав ОСОБА_5 позичити йому дані гроші так, як йому терміново необхідно повернути свої борги. Однак борг не повернув та під час зустрічі 02.12.2017 останній написав розписку, в якій повністю визнав свій борг в сумі 1 900 євро, тим самим підтвердив свої боргові зобовязання перед Позивачем та зобов'язався повернути його частинами, просить стягнути з ОСОБА_4, на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 61 434,58 грн. та стягнути на її користь судовий збір.

Представником відповідача адвокатом ОСОБА_11 подано відзив на позову заяву, в якому вказав, що даний позов є необґрунтованим та такий суперечить вимогам закону, оскільки ніяких коштів відповідач не повинен повертати, оскільки розписка не є договором позики та не відповідає вимогам чинного законодавства., тому просить відмовити в позові.

Позивачем надано відзив, в якому вона стверджує, що відповідно до розписки, складеної ОСОБА_12 02.12.2017, останній визнає те, що грошові кошти в сумі 1900 євро є заборгованими позивачу, адже ОСОБА_4 вказує на те, що зобов'язується повернути саме борг в сумі 1 900 євро. Відповідно до розписки, відповідач вказує на спосіб повернення коштів (частинами). Тобто, виходячи зі змісту даного документу, чітко встановлюються обставини заборгованості коштів відповідача перед позивачем, адже ОСОБА_4. фактично, визнає факт заборгованості коштів перед ОСОБА_13 і добровільно погоджується на їх повернення. Більше того, відповідно до ч.3 ст. 179 ЦПК України, до відповіді па відзив долучається ще одна розписка ОСОБА_4, яка була складена відповідачем 26.11.2017, добровільно та власноручно і вручена ОСОБА_13 Згідно з цією розпискою ОСОБА_4 також визнає борг в сумі 1 900 євро та підтверджує те, що йому було відомо про те, що дані кошти належали ОСОБА_10, адже ця розписка написана на її ім'я.Отже розписка ОСОБА_4 містять в собі інформацію про підтвердження ним власних боргових зобов'язань перед ОСОБА_13, також відповідач не заперечує отримання коштів від позивача, не заперечує тих обставин, що йому було відомо про те, що дані кошти були передані матір'ю ОСОБА_13 для її потреб. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження вчинення відносно нього протиправних дій, спрямованих на примушування до написання вказаних розписок та вимагання коштів, про які йдеться в позові, за таких обставин позовна заява ОСОБА_13 підлягає до повного задоволення

У судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі. Суду пояснили, що в листопаді 2014 року 1900 евро були передані позивачці її матір"ю - ОСОБА_10, яка працює в Італї, в пакунку разом з іншими речами через первізника, який виконує пасажирські перевезення з Італії до України. На прохання позивачки пакунок отримав відповідач та самовільно заволодів вказаними вище грошовими коштами, а решту пакування передав ОСОБА_13 через спільну знайому. При особистому спілкуванні з ОСОБА_4 останній повідомляв, що поверне вказані гроші, але протягом тривалого часу своєї обіцянки не виконав, що змусило позивачку запропонувати надати їй боргову розписку з метою подальшого стягнення боргу. Так, 02.12.2017 відповідач надав розпсику про зобов"язання повернути 1900 евро позивачці частинами. До цього часу кошти не повернув, хоча борг визнавав, що також підтверджується також розпискою, яку відповідач написав 26.11.2017 ОСОБА_10 про зобов"язання повернутим борг в розмірі 1900 евро та її письмовими поясненнями від 15.01.2018.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_11 в судовому засіданні просив в позові відмовити з підстав, викладених в запереченні. Суду пояснив, що між сторонами 02.12.2017 фактично не було укладено договору позики, на підтвердження кого надана розписка, оскільки в цей день ніяких грошових коштів відповідач не отримував. В розписці не зазначено коли і на яких умовах кошти отримані, якими частинами вони підлягають поверненню та в які строки. Таким чином, між сторонами не виконикло зобов"язань щодо поврення позики.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд вважає про наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 02.12.2017 надана ОСОБА_1 розписка про зобов"язання повернути борг в сумі 1900 евро частинами. З вказаної розписки не вбачається дата отримання позики, розмір частин, які підлягають сплаті, та строки їх повернення. Одночасно з"ясовано та не заперечується сторонами по справі, що фактично 02.12.2017 відповідач грошові котшти від позивачки не отримував.

При цьому, суду надана копія розписки, яка складена відповідачем 26.11.2017 про зобов"язання повернути борг в сумі 1900 евро ОСОБА_14. З письмового пояснення останньої від 15.01.2018 та пояснень позивача вбачається, що ОСОБА_10 в листопаді 2014 року передала через перевізника в м.Черкаси разом з іншими речами 1900 евро для своєї доньки ОСОБА_1, але вказані кошти самовільно отримав відповідач та до теперішнього часу не повернув, хоча наявність боргу визнавав, про що свідчить розписка від 26.11.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є класичним прикладом реального договору. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, договір позики набирає чинності не з моменту його підписання, а з моменту, коли позикодавець передав предмет позики позичальникові.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно встановити їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

У ході розгляду справи достеменно встановлено, що 02.12.2017 ОСОБА_5 не передавала грошові кошти ОСОБА_4 Тобто, 02.12.2017 між сторонами не було укладено договору позики. З аналізу розписки, яка видана відповідачем позивачці 02.12.2017 не вбачається на виконання умов якого саме договору вона видана, коли отримані кошти та на яких умовах.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення. Розписка, яка приєднана до позову, не відповідає природі договору позики: не вказані умови укладення договору, дія та відповідальність. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що 02.12.2017 між сторонами укладений договір позики, натомість достеменно встановлено, що в цей день грошові кошти відповідач не отримував.

Керуючись ст.ст. 202, 207, 526,529, 612, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.2-13, 76-83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,

ВИ Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 08.06.2018.

Головуючий І.О.Мельник