АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Провадження № 22-ц/796/4703/2018 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_3, на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 04 квітня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_5, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончарук Світлана Володимирівна, про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Київська міська рада, про визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В., про визнання права власності на спадкове майно. Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_7. Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину квартири АДРЕСА_1, яку її батько успадкував від своєї матері - ОСОБА_8. 06 березня 2015 року вона подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В. заяву про прийняття спадщини після свого батька ОСОБА_7, а після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини - звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_7 у зв'язку з неподанням оригіналу документів, що підтверджують право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно та документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності за померлим. Відповідач ОСОБА_3, який є братом померлого ОСОБА_7 та сином ОСОБА_8, вважає себе власником квартири. Оскільки спадкодавець ОСОБА_7 на законних підставах прийняв спадщину після ОСОБА_8, ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_4, третя особа: Київська міська рада, про визнання права власності в порядку спадкування. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_8. За життя його матір'ю було складено заповіт від 27 серпня 2000 року за яким вона заповіла квартиру його брату ОСОБА_7 та його сину ОСОБА_9. Після прийняття спадщини його син ОСОБА_9 подарував йому ? частину квартири. ОСОБА_7 не вчинив жодних дій, направлених на прийняття спадщини після матері ОСОБА_8. 11 лютого 2009 року ОСОБА_7 заявою, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю., зареєстрованою в реєстрі за №548 підтвердив свою відмову від спадщини залишеної померлою матір'ю, не вчиненням жодних дій щодо її прийняття, а також відсутність наміру поновлювати строки для отримання спадщини в судовому порядку. Зазначена нотаріальна заява була надана ОСОБА_11 з метою надання йому можливості отримати спадщину за законом, як спадкоємцем першої черги. ОСОБА_3 просив суду встановити факт прийняття ним спадщини за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на ? частину двохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 3498,43 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольнити його зустрічний позов Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що його брат ОСОБА_7 не підписував заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8. Таку заяву від імені ОСОБА_7 подав сам ОСОБА_3 Вказані обставини також підтверджені заявою ОСОБА_7, посвідченою 11 лютого 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кулініч Н.Ю., про відмову від спадщини залишеної померлою матір'ю. Суд першої інстанції не надав жодної оцінки вказаним доводам та безпідставно відхилив його клопотання про призначення в справі почеркознавчої експертизи. ОСОБА_7 не мав наміру отримати після смерті матері у спадщину частину квартири, не отримував свідоцтва про право власності на спадщину та не зареєстрував своє право.

В судове засідання ОСОБА_3 та його представник, представники Київської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончарук СвітланаВолодимирівна, ОСОБА_5 не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Представник ОСОБА_4 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачки ОСОБА_4 та мати відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 (а. с. 172, т. 1).

За життя ОСОБА_8 було складено заповіт від 27 серпня 2000 року, посвідчений державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А., зареєстровано в реєстрі за №5-2115, відповідно до якого вона заповіла все своє майно своєму сину ОСОБА_7 та онуку ОСОБА_9 (а. с. 173, т. 1).

02 грудня 2003 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було подано заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 (а.с.170, т. 1).

02 квітня 2004 року державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. видано свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, реєстровий №5-2115, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8, є в рівних частинах - ОСОБА_7 та ОСОБА_9. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з: квартири АДРЕСА_1, вказана квартира складається з двох житлових кімнат, загальною площею - 50.60 кв.м., житловою площею - 29.60 кв.м. (а.с.179, т. 1).

Відповідно до Договору дарування частки квартири від 22 січня 2007 року ОСОБА_9 подарував належну йому ? частку квартири АДРЕСА_1 своєму батьку - відповідачу ОСОБА_3 (а. с. 235, 236 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, який є батьком позивачки ОСОБА_4

21 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В. про прийняття спадщини за законом, що залишилась після смерті батька ОСОБА_7 (а.с.122, т. 1).

26 листопада 2015 року ОСОБА_4 через свого представника подала нотаріусу заяву про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В. повідомила ОСОБА_4 про необхідність надання оригіналу (дублікату) документа, що що підтверджує право власності спадкодавця ОСОБА_11 на нерухоме майно, а також документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності за померлим (а.с.164, т. 1).

26 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ГончарукС.В. було винесено постанову про відмову у видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з неподанням документів , що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно та державну реєстрацію цього права за померлим (а.с.165, т. 1).

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог задоволення ОСОБА_4 та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з таким ршіенням суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За приписами ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, батько позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_7 прийняв спадщину після своєї матері ОСОБА_8, подавши заяву про прийняття спадщини до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, що відповідає вимогам ст. 549 ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п.23 постанови Пленуму №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Судом встановлено, що 02 квітня 2004 року державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_9.

ОСОБА_4 належним чином прийняла спадщину після померлого батька ОСОБА_7, звернувшись із відповідною заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В.

Оскільки ОСОБА_7 не зареєстрував за собою право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончарук С.В. було відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після ОСОБА_7.

Право власності спадкоємця ОСОБА_4 на спадкове майно підлягає захисту , а тому суд першої інстанції законно та обґрунтовано задовольнив її позовні вимоги, відхиливши посилання відповідача ОСОБА_3, що ОСОБА_7 не прийняв спадщину після матері ОСОБА_8.

Відповідач ОСОБА_3 посилався на наявну заяву ОСОБА_7 від 11 вересня 2009 року до органів нотаріату, де він зазначає, що не претендує на спадщину після померлої ОСОБА_8 та не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 231, т. 1).

Проте, спадщина після ОСОБА_8 відкрилася ще ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом шести місяців до нотаріуса заяви про відмову від спадщини від ОСОБА_7 не надходило. Свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом спадкоємцями зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8 - ОСОБА_7 та ОСОБА_9 видано державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. 02 квітня 2004 року (реєстровий №5-2115). Правомірність видачі нотаріусом даного свідоцтва спадкоємцям ОСОБА_7, та ОСОБА_9 в судовому порядку не оспорювалась.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_7 не прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8, не підписував заяву про прийняття спадщини, а частину квартир, що залишилася після ОСОБА_8, успадкував ОСОБА_3, як спадкоємець за законом першої черги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_3, залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Українець Л.Д.