Справа № 481/132/18
Провадж.№ 2/481/135/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

17 квітня 2018 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Васильченко Н.О.,

за участю секретаря Климік Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

02.02.2018р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», про визнання виконавчого напису від 10.11.2017р. за №20556 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, щодо стягнення заборгованості в сумі 134857,45 грн. таким, що не підлягає виконанню, який обґрунтував наступним.

26.01.2018р. він дізнався, що постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Новий Буг відкрито виконавче провадження №55639609 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса ОСОБА_2 №20556 від 10.11.2017р. про звернення стягнення на майно, кошти у розмірі 134857,45грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 9777,34грн.; заборгованість за відсотками 114982,14 грн.; заборгованість з пені та комісії 3200,00грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) 500,00грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 6397,97грн..

Ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження він вважає, що виконавчий напис вчинено нотаріусом без додержання Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ від 29.06.1999р. № 1172 якою затверджено перелік документів за якими стягнення провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса.

В судове засідання позивач не зявився, однак надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі. Крім того, надав довідку з поштового відділення №103 від 17.04.2018р. в якій зазначено, що поштове відправлення за №1350 не існує.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить зворотне рекомендоване повідомлення, поважної причини своєї неявки суду не надав і не надіслав відзив на позовну заяву.

Приватний нотаріус ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просив суд розглядати справу без його участі і надав копії документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис.

Відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки в судове засідання сторони не зявились, суд відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

06.07.2007р. позивач звернувся із заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкриття рахунку з кредитним лімітом 5000,00грн., відсотковою ставкою 22,8 % на рік. 30.07.2007р. відповідач видав позивачу платіжну картку і пін код до неї.

На підставі письмової вимоги, копія якої надана була приватному нотаріусу позивач заборгував відповідачу 134857,45грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту 9777,34грн.; заборгованість за відсотками 114982,14 грн.; заборгованість з пені та комісії 3200,00грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) 500,00грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 6397,97грн..

Відповідно до списку поштових відправлень, відповідач 18.10.2017р. надіслав позивачу листа номер відправлення 1350, який позивачем не було отримано, про що свідчить повідомлення від 17.04.2018р. за №103 про відсутність номера.

До заяви від 20.10.2017р. про вчинення виконавчого напису, відповідачем була надана виписка з особового рахунку, яка сформована станом на 30.09.2017р., в якій зазначені період, сплачені суми та наявна заборгованість.

Оглядом виписки з особового рахунку позивача, судом було встановлено, що позивач здійснював часткове погашення заборгованості, останній платіж позивачем було здійснено 21.02.2015 року.

На підставі заяви відповідача про стягнення заборгованості з позивача, копії заяви про відкриття рахунку, виписки з особового рахунку позивача, копії вимоги про усунення порушень за кредитним договором від 10.07.2007р. б/н, копії списку поштових відправлень від 18.10.2017р. приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис №20556 від 10.11.2017р., про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 134857,45грн..

За Конституцією України, ст. 27 ЦПК України та п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів, який здійснюється в порядку конституційного, цивільного, кримінального, адміністративного та господарського судочинств.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем, в тому числі і шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Як вбачається з матеріалів справи, при вчинені оспорюваного боржником виконавчого напису, нотаріус не повністю дотримався вимог чинного законодавства, щодо порядку та підстав його вчинення.

З матеріалів справи вбачається, що письмова вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» була надіслана згідно квитанції поштових відправлень 18.10.2017 року, виконавчий напис нотаріусом вчинено 10.11.2017р., тобто до спливу тридцяти днів з моменту надісланого банком повідомлення письмової вимоги про усунення порушень боржнику.

Згідно поданої заяви представником ПАТ КБ «ПриватБанк» нотаріусу, де зазначена сума боргу та її складові, містяться відомості про те, що строк за який провадиться стягнення становить 3735 днів, який вираховується з 10.07.2007р. по 30.09.2017р..

В порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999р. «Про затвердження переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме ч. 2 п. б Переліку Документів, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин надається засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З вищенаведеного вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 не були виконані всі вимоги Закону, який передбачає вчинення виконавчого напису нотаріусами, не дотримано строку для вчинення виконавчого напису, не встановлена безспірність заборгованості, не перевірена заява про відкриття рахунку від 06.07.2007р., яка була надана подана відповідачем в обґрунтування відносин між боржником та стягувачем, строк за який проводиться нарахування заборгованості та його відповідність витягу з особового рахунку боржника.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису. Заборгованість позивача, яка значиться у виконавчому написі не дає можливості зробити висновок щодо правомірності її нарахування.

Дослідивши всі обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність скасування виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Керуючись ст. ст. 5, 9-13, 18, 246, 258, 265, 280, 282, 289 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 10.11.2017р. за №20556 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості таким, що не підлягає виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Новобузького районного суду

Миколаївської області ОСОБА_4