Справа № 1309/3362/12 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/6433/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар - Брикайло М.В.,

з участю - апелянта ОСОБА_2, представника апелянта ОСОБА_3, позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до Львівського комунального підприємства «Сріблястий», правонаступником якого є ЛКП «Новий» про визнання дій неправомірними, визнання актів недійсними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання дій неправомірними, визнання актів недійсними, зобов'язання вчинити певні дії, покликаючись на те, що в період з 2003 по 2004 рік та у 2007 році працівниками ЛКП «Сріблястий» без їхнього відому було складено сім актів на предмет проживання їх у квартирі АДРЕСА_1. Такі відомості щодо їх непроживання у вищевказаній квартирі з 1990 року не відповідають дійсності. Весною 2008 року вони звернулись до директора ЛКП «Сріблястий» з проханням надати відомості, чи звертався ОСОБА_6, основний квартиронаймач квартири АДРЕСА_1 до ЛКП з заявами про обстеження квартири, на що отримали відповідь, що у період з 2004 року по 14 березня 2008 року заяв громадян від ОСОБА_6 не надходило. 26 березня 2007 року та 28 березня 2007 року директор ЛКП «Сріблястий» Костецька Є.М. незаконно посвідчила довіреності ОСОБА_6 Вважають, що такі акти є незаконними, складені з численними порушеннями. А також, 24 липня 2009 року Залізнична района адміністрація своїм листом підтвердила, що ЛКП «Сріблястий» використовувало печатку та кутовий штамп, які не відповідали нормам чинного на той час законодавства. Просить: визнати протиправними, незаконними дії посадових осіб ЛКП «Сріблястий» в особі директора Костецької Є.М., майстрів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, двірника ОСОБА_12 у частині збирання та поширення ними конфіденційної інформації про особу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без їх відома на предмет проживання у квартирі АДРЕСА_1; визнати відсутність повноважень ЛКП «Сріблястий» в особі директора Костецької Є.М., майстрів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, двірника ОСОБА_12 на проведення обстеження місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та складання актів від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року; визнати недійсними акти ЛКП «Сріблястий» від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року; визнати інформацію, зазначену в актах ЛКП «Сріблястий» від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року про те, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживали з 1990 року за адресою: АДРЕСА_1, такою, що не відповідає дійсності; зобов'язати ЛКП «Сріблястий» спростувати неправдиву інформацію, зазначену в актах ЛКП «Сріблястий» від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року; визнати недійсними довіреності від 26 березня 2007 року та від 28 березня 2007 року ОСОБА_6 на представництво його інтересів в суді ОСОБА_2, ОСОБА_13, засвідчені директором ЛКП «Сріблястий» Костецькою Є.М.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_4 до Львівського комунального підприємства «Сріблястий», правонаступником якого є ЛКП «Новий», про визнання дій неправомірними, визнання актів недійсними, зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Вирішено: визнати відсутність повноважень Львівського комунального підприємства «Сріблястий» в особі директора Костецької Євгенії Миколаївни, майстрів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, двірника ОСОБА_12 на проведення обстеження місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та складання актів від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року; визнати інформацію, зазначену в актах Львівського комунального підприємства «Сріблястий» від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року про те, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживали з 1990 року за адресою: АДРЕСА_1, такою, що не відповідає дійсності.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити за їх безпідставністю. Вирішено питання судових витрат.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 січня 2017 року оскаржила ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що оскарженим рішенням порушено її законні права та інтереси, однак до участі у розгляді справи судом першої інстанції вона залучена не була. Так, предметом розгляду справи є встановлення факту проживання позивачів у квартирі АДРЕСА_1. Вказана квартира з 2008 року належала на праві приватної власності чоловіку апелянта ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. 11 березня 2010 року ОСОБА_6 подарував вказану квартиру апелянту та з цього часу вона є єдиною власницею даної квартири. На думку апелянта, позивачі навмисне не зазначили її як відповідача у справі, достовірно знаючи, що подібне рішення суду їм необхідне для подальшого позбавлення її права власності на квартиру. Звертає увагу й на те, що відповідачем у справі є ЛКП «Сріблясте», однак воно декілька років уже як ліквідоване та його правонаступником є ЛКП «Нове», яке знаходиться за іншою адресою. Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що у 2010 році позивачі вже зверталися до Залізничного районного суду м. Львова з аналогічними позовними вимогами, провадження було закрито. Просить заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції задовольняючи позовну вимогу, щодо визнання відсутності повноважень Львівського комунального підприємства «Сріблястий» в особі директора Костецької Євгенії Миколаївни, майстрів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, двірника ОСОБА_12 на проведення обстеження місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та складання актів від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року виходив з того, що: представником відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо наявності повноважень у комісій, які складали відповідні акти саме у такому складі та саме щодо виконання такими комісіями обстеження квартири АДРЕСА_1 на предмет проживання у ній позивачів; представником відповідача не надано суду жодних пояснень щодо підставності проведення обстеження квартири АДРЕСА_1 та складення відповідних актів, оскільки з листа ЛКП вбачається, що заяв від ОСОБА_6 за період з 2004 року по 14 березня 2008 року не надходило (.с. 15); представником відповідача не надано жодних доказів щодо звернень ОСОБА_6 чи будь-яких інших осіб, установ чи організацій щодо складення таких актів; та критично оцінив наявний у журналі реєстрації усних звернень мешканців ЛКП «Сріблястий» від 01 липня 2005 року запис щодо звернення ОСОБА_6 щодо складення акту про відсутність проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1, оскільки такий запис вписано за межами встановленого для записів місця та за номером, який належить іншому зверненню (справа №2-а-38/10 а.с. 58, 59). Зазначене вище стало підставою для задоволення районним судом і позовної вимоги, щодо визнання інформації, зазначеної в актах Львівського комунального підприємства «Сріблястий» від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року про те, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживали з 1990 року за адресою: АДРЕСА_1, такою, що не відповідає дійсності.

Проте з такими висновками погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається.

Відповідно до актів ЛКП «Сріблястий» в особі директора Костецької Є.М., майстрів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, двірника ОСОБА_12 на проведення обстеження місця проживання від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не проживають у квартирі АДРЕСА_1 з 1990 року.

З матеріалів справи № 2-а-38/10 Залізничного районного суду м. Львова за позовом ОСОБА_4 до ЛКП «Сріблястий», яка оглянута в суді апеляційної інстанції, вбачається, що відповідно до статуту від 18.04.2002 року, з подальшими змінами, ЛКП «Сріблястий» створене на базі ЖЕК-309 відділу житлового господарства Залізничної районної адміністрації і є його правонаступником. Повноваження власника, відповідно до вказаного Статуту, здійснює Львівська міська рада, яка делегує їх Залізничній районній адміністрації.

Згідно п. п. 3.1 п. 3 Статуту, підприємство є юридичною особою. Права і обов'язки юридичної особи підприємство набуває з дня його державної реєстрації.

Зі змісту Статуту вбачається, що ЛКП «Сріблястий» створено з метою забезпечення експлуатації та збереження житлового фонду, що знаходиться у комунальній власності, а також здійснення контролю за експлуатацією житлового фонду інших форм власності.

Згідно з п. 2.2.7, 2.2.9 Статуту одним з напрямків діяльності зазначеного підприємства є розгляд заяв і скарг мешканців у відповідності до чинного законодавства та ведення прописки, виписки (реєстрація громадян за місцем проживанням в межах закріпленої території)…

Відповідно до п. п. 6.1., 6.4. управління підприємством здійснює його керівник (директор), керівник підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства за винятком тих які, що віднесенні Статутом до виключної компетенції власника.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржувані акти обстеження квартири досліджувались як докази Залізничним районним судом м.Львова при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Даним рішенням Залізничного районного суду від 28 грудня 2007 року, яке було ухвалене, в томі числі і на підставі зазначених актів, та вступило в законну силу, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано втратившими право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1. Судом надавалась оцінка цим актам, а відтак і викладеній у них інформації, як доказам, в межах розгляду цієї справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України (у редакції чинній на час розгляду справи) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що позовні вимоги, щодо: визнання відсутності повноважень Львівського комунального підприємства «Сріблястий» в особі директора Костецької Євгенії Миколаївни, майстрів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, двірника ОСОБА_12 на проведення обстеження місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та складання актів від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року; та визнання інформації, зазначеної в актах Львівського комунального підприємства «Сріблястий» від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року про те, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживали з 1990 року за адресою: АДРЕСА_1, такою, що не відповідає дійсності - є безпідставними, надуманими та недоведеними, а висновки суду першої інстанції про їх задоволення не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно безпідставною є і позовна вимога, щодо зобов'язання ЛКП «Сріблястий» спростувати неправдиву інформацію, зазначену в актах ЛКП «Сріблястий» від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року, як похідна від попередньої.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні позовної вимоги, щодо визнання протиправними, незаконними дій посадових осіб ЛКП «Сріблястий» в особі директора Костецької Є.М., майстрів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, двірника ОСОБА_12 у частині збирання та поширення ними конфіденційної інформації про особу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без їх відома на предмет проживання у квартирі АДРЕСА_1, необхідно відмовити, оскільки позивачами не доведено, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів щодо поширення та збирання конфіденційної інформації про ОСОБА_4, ОСОБА_5, не зазначено у чому саме полягало таке поширення та збирання, що входить у вказану позивачами конфіденційну інформацію та на підставі чого дана інформація є конфіденційною.

Юридичним актом, який може бути оскарженим у судовому порядку, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий у межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб'єктів. Оспорювані акти таким критеріям не відповідають.

Тому колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні позовної вимоги щодо визнання актів ЛКП «Сріблястий» від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року недійсними слід відмовити, оскільки такі акти відображають лише інформацію щодо обстеження квартири на факт проживання у ній позивачів, внаслідок чого не є правовстановлюючим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 ЦПК України довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

Колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо визнання недійсними довіреності від 26 березня 2007 року та від 28 березня 2007 року ОСОБА_6 на представництво його інтересів в суді ОСОБА_2, ОСОБА_13, засвідчені директором ЛКП «Сріблястий» Костецькою Є.М. є безпідставними, не доведені належними та допустимими доказами, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно листа Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №32/795-01 від 16 лютого 2009 року станом на січень 2009 року печатка з відтиском Відділ житлового господарства Залізничної районної адміністрації Виконкому Львівської міської ради народних депутатів Львівської області» була дійсною (справа №2-а-38/10 а.с. 87), а як вбачається із довіреностей ОСОБА_6 від 26 березня 2007 року та від 28 березня 2008 року, вони посвідчені директором ЛКП «Сріблястий», та на них міститься відтиск печатки «Відділ житлового господарста Залізничної районної адміністрації Виконкому Львівської міської ради народних депутатів Львівської області» (а.с. 16, 17).

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що до участі в справі не залучено апелянтаОСОБА_2, яка є власником квартири АДРЕСА_1. А відтак, твердження про відсутність порушеного її права є безпідставним.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку, в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Згідно положень ч. 1 ст. 33 ЦПК України (чинної на час розгляду справи в суді першої інстанції) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Позивач в суді першої інстанції не скористався своїм правом щодо залучення до участі в розгляді справи власника квартири ОСОБА_2 в якості відповідача, а суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України (чинної на час розгляду справи в суді першої інстанції) не роз»яснив стороні позивача про наслідки вчинення або не вчинення таких процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції під час розгляду справи в апеляційному порядку позбавлений можливості вчинення процесуальних дій, передбачених ст. 51 ЦПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 листопада 2016 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про визнання відсутності повноважень Львівського комунального підприємства «Сріблястий» в особі директора Костецької Євгенії Миколаївни, майстрів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, двірника ОСОБА_12 на проведення обстеження місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та складання актів від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року та визнання інформації, зазначеної в актах Львівського комунального підприємства «Сріблястий» від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року про те, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживали з 1990 року за адресою: АДРЕСА_1, такою, що не відповідає дійсності- відмовити.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегіясуддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 січня 2017 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про визнання відсутності повноважень Львівського комунального підприємства «Сріблястий» в особі директора Костецької Євгенії Миколаївни, майстрів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, двірника ОСОБА_12 на проведення обстеження місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та складання актів від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року та визнання інформації, зазначеної в актах Львівського комунального підприємства «Сріблястий» від 06 травня 2003 року, 29 вересня 2003 року, 10 листопада 2003 року, 24 червня 2004 року, 30 серпня 2004 року, 20 жовтня 2004 року, 14 листопада 2007 року про те, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживали з 1990 року за адресою: АДРЕСА_1, такою, що не відповідає дійсності- відмовити.

В решті рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.