Справа № 513/443/15-ц
Провадження № 2/513/4/18
Саратський районний суд Одеської області
19 червня 2018 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Райчевої Т.М., прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 районної державної адміністрації ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата клопотання представника ОСОБА_2 районної державної адміністрації ОСОБА_3 про залучення до участі у справі належного позивача та клопотання прокурора про оголошення перерви у цивільній справі за позовом прокурора Саратського району в інтересах держави, в особі ОСОБА_2 районної державної адміністрації в Одеській області до ОСОБА_4 про визнання державного акту серії ЯА №286387 на право власності на земельну ділянку площею 3,94 га недійсним та примусове припинення права власності на земельну ділянку,
В С Т А Н О В И В:
17 квітня 2015 року прокурор в інтересах держави, в особі ОСОБА_2 районної державної адміністрації в Одеській області, звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому підстави представництва інтересів держави в суді обґрунтував посиланням на п.2 ст.121 Конституції України, статтю 36-1 Закону України "Про прокуратуру", статтю 45 ЦПК України.
Зазначив, що згідно інформації ОСОБА_2 районної державної адміністрації, 22 травня 2007 року головою ОСОБА_2 районної державної адміністрації ОСОБА_5 на підставі розпорядження ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 08 липня 2003 року № 478/А-03 ОСОБА_4 був виданий державний акт серії ЯА № 286387 на право власності на земельну ділянку площею 3,94 га, розташовану на території Петропавлівської сільської ради Саратського району Одеської області, яка відноситься до земель сільськогосподарського призначення.
Відповідно до інформації ОСОБА_2 районного сектору ГУ МСУ в Одеській області, ОСОБА_4 не є громадянином України, а являється громадянином ОСОБА_6 Молдова.
Прокурором зазначено, що в порушення положень частин 3, 4 ст. 81 ЗК України громадянином ОСОБА_6 Молдова ОСОБА_4 земельна ділянка у встановлений законодавством строк не відчужена та на даний час такою лишається, а тому право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 підлягає примусовому припиненню.
Відповідно до п."е" ч.1 ст.140 ЗК, однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку являється не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених ЗК України.
Згідно п."д" ч.1 ст.143, ч.ч.1, 2 ст.145 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених ЗК України. Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду.
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області 21 квітня 2015 року відкрито провадження у цивільній справі, вирішено звернутись із судовим дорученням про надання правової допомоги до компетентного органу іноземної держави, та провадження у справі зупинено до виконання судового доручення.
У зв'язку із звільненням судді Кожокар Т.Я. у відставку, розпорядженням керівника апарату Саратського районного суду Одеської області 15 листопада 2017 року було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 513/443/15-ц та згідно протоколу автоматизованого розподілу справу розподілено судді Бучацькій А.І.
23 січня 2018 року судове доручення повернулось до Саратського суду не виконаним, оскільки згідно інформації, яка надійшла з суду Кишинева до Міністерства юстиції ОСОБА_6 Молдова та була надіслана Міністерству юстиції України, відповідач на неодноразові виклики в судову інстанцію не з'явився (а.с. 34-35).
Ухвалою Саратського районного суду від 26 січня 2018 року провадження у справі поновлено ( а.с. 58).
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 районної державної адміністрації ОСОБА_3 заявила клопотання, в якому зазначила, що згідно Закону України від 06.09.2012 року № 5254-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», ст.122 Земельного кодексу України викладена у новій редакції. Відповідно до розділу II Прикінцевих та перехідних положень, цей закон набрав чинності з 1 січня 2013 року.
В частині 4 статті 122 Земельного кодексу України, у зазначеній редакції, встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передаються в користування (оренду) центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальними органами, тобто ОСОБА_7 Управлінням Держгеокадастру в Одеській області.
До внесених змін в Земельний кодекс України земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення на території Саратського району за межами населених пунктів розпоряджалася ОСОБА_2 районна державна адміністрація, але після 1 січня 2013 року ці повноваження перейшли до ОСОБА_8 Управлінням Держгеокадастру в Одеській області.
Тому вона вважає, що позов прокурора повинен бути поданий в інтересах держави в особі ОСОБА_8 управлінням Держгеокадастру в Одеській області.
Посилаючись на ці обставини, представник позивача просить залучити до участі у справі в якості позивача ОСОБА_7 управління Держгеокадастру в Одеській області, а ОСОБА_2 районну державну адміністрацію залучити як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Вислухавши представника позивача, думку прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_1, яка просила оголосити перерву для уточнення позовних вимог, вивчивши надані матеріали справи, суд приходить до наступного.
15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Згідно з пп. 9 п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 3- 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Судом встановлено, що провадження у справі було відкрито до набрання чинності Законом України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» за позовною заявою прокурора, яка не відповідала вимогам ст. 119 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-У від 18 березня 2004 року).
Позовна заява в інтересах держави в особі ОСОБА_2 районної державної адміністрації подана прокурором до Саратського районного суду 17 квітня 2015 року.
Проте, Законом України від 06.09.2012 року №5254-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» ст.122 Земельного кодексу України викладена у новій редакції. Відповідно до розділу II Прикінцевих та перехідних положень, цей закон набрав чинності з 1 січня 2013 року.
Частиною 3 ст.122 ЗК України (в редакції Закону України від 06.09.2012 року № 5254-VI) встановлено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва обєктів, повязаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.
Згідно з частиною 4 ст. 122 ЗК України, у зазначеній редакції визначено, що Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Пунктом 1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України визначено, що Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності. Підпунктом 6-1 пункту 4 вказаного Положення встановлено, що Держземагентство України передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб.
Таким чином, після 1 січня 2013 року повноваження щодо розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення на території Саратського району за межами населених пунктів перейшли до Держземагентства України та його територіального органу.
Отже, суд погоджується з доводами представника ОСОБА_2 районної державної адміністрації про те, що як на час звернення прокурора до суду з позовом, так і на даний час ОСОБА_2 районна державна адміністрація не є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а тому не є належним позивачем у даній справі, що є недоліком позовної заяви. Проте, ЦПК України не надає суду повноважень щодо залучення позивача, тому в цій частині в задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 райдержадміністрації належить відмовити.
Суд також встановив, що зміст позовної заяви не відповідав вимогам ст. 119 ЦПК України (в старій редакції), яка встановлювала, що окрім вимог зазначених у частинах 1, 2 цієї статті, позовна заява повинна відповідати іншим вимогам, встановленим законом.
Всупереч ст.12 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції, яка діяла на час подання позовної заяви), судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою, до позовної заяви не додано засвідченого у встановленому порядку перекладу на українську мову паспорту громадянина ОСОБА_6 Молдова, який викладений молдавською мовою; у позовній заяві не зазначений поштовий індекс, номери засобів звязку відповідача, якщо такі відомі.
Крім того, відповідно до ст.9 Договору між Україною і ОСОБА_6 Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифікований Законом України N 238/94-ВР від 10 листопада 1994 року, запитувана установа здійснює вручення документів відповідно до правил, які діють в її державі, якщо документи, які вручаються, складені державною мовою запитуваної Сторони або якщо додано завірені переклади на мову запитуваної Сторони.
Однак, до позовної заяви не додано перекладів всіх доданих до неї документів з української мови на мову запитуваної Сторони для вручення відповідачу.
Обґрунтовуючи свій позов, прокурор посилається на ч.4 ст.81 ЗК України, згідно до якої землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами та особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Однак, у позовній заяві не зазначено, коли та на підставі яких документів (свідоцтво про право на спадщину, рішення суду, тощо) відповідач ОСОБА_4 успадкував спірну земельну ділянку.
Таким чином, судом встановлено, що провадження у справі було відкрито за заявою, поданою без додержання вимог ст.119 ЦПК України ( в редакції, яка діяла на час подання позовної заяви), тому позовну заяву належить залишити без руху, надавши прокурору строк для усунення недоліків та роз'яснити, що якщо він відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги ЦПК України, позовна заява згідно з положеннями п.8 ч.1 ст. 257 ЦПК України ( в новій редакції) буде залишена без розгляду.
Клопотання прокурора про оголошення перерви у розгляді справи не підлягає задоволенню, оскільки позовна заява судом залишена без руху.
Керуючись ст.ст. 56, 175, 177, 185, 258-261, 263 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
клопотання представника ОСОБА_2 районної державної адміністрації задовольнити частково. Позовну заяву прокурора Саратського району в інтересах держави, в особі ОСОБА_2 районної державної адміністрації в Одеській області до ОСОБА_4 про визнання державного акту серії ЯА №286387 на право власності на земельну ділянку площею 3,94 га недійсним та примусове припинення права власності на земельну ділянку - залишити без руху, надавши прокурору строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.
В задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 районної державної адміністрації щодо залучення до участі у справі в якості позивача ОСОБА_8 управління Держгеокадастру в Одеській області, а ОСОБА_2 районну державну адміністрацію в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відмовити.
В задоволенні клопотання прокурора про оголошення перерви у розгляді справи відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя А. І. Бучацька