АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2018 року м. Київ

Справа № 22-5738 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Букіна О.М.

Унікальний №760/19800/16-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки і піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні баби й діда з онуками,

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &quро;Про судоустрій і статус суддів&q? і; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?ку;Голос України&quuo; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п. 3 розділу XII &que=;Прикінцеві та перехідні положення&q?ре; Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII &que=;Про судоустрій і статус суддів&q?й ; апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII&qu=';Перехідні положення&q?ре; ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Короткий зміст та підстави позовних вимог:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки і піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні баби й діда з онуками.

Просили суд зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод діду ОСОБА_2 та бабі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні онуків ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3; встановити діду ОСОБА_2 та бабі ОСОБА_3 для участі у вихованні та для зустрічей з онуками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, наступний графік: - щомісяця з 16 години 00 хвилин кожної першої та третьої п'ятниці до 20 години 00 хвилин кожної першої та третьої неділі; - щорічно з 10 години 00 хвилин 01 червня до 20 години 00 хвилин 30 червня - для літнього відпочинку та оздоровлення; щорічно з 10 години 00 хвилин 03 січня до 20 години 00 хвилин 05 січня; - щорічно 27 березня з 10 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; - щорічно 10 серпня з 10 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; - щорічно 30 серпня з 10 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин; - щорічно 30 жовтня з 10 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин.

В обґрунтування позову посилались на те, що у період з 01.09.2006 р. по ІНФОРМАЦІЯ_7. ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з їх донькою ОСОБА_7.

Від даного шлюбу народилось троє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Весь час родина відповідача проживала разом з позивачами в одній квартирі.

Позивачі постійно доглядали, виховували та лікували онуків. Наймолодшу онуку позивач ОСОБА_3 доглядала самостійно, оскільки донька перебувала у важкому стані через онкологічне захворювання.

ІНФОРМАЦІЯ_7. ОСОБА_7 померла.

Через рік після її смерті відповідач забрав дітей та переїхав проживати до своїх батьків, заборонивши позивачам спілкуватись з ними.

Всі спроби позивачів направленні на мирне врегулювання існуючих конфліктів та розбіжностей були цілком проігноровані відповідачем.

Звернення позивачів до Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації та проведена її співробітниками роз'яснювальна бесіда з відповідачем результатів не дала.

Відповідач забороняє всілякими можливими способами, в тому числі написанням заяв директорам дошкільних та шкільних навчальних закладів, де перебувають онуки дозволяти позивачам спілкуватись з ними.

Постійні конфлікти та непорозуміння призвели до погіршення стану здоров'я старшої онуки та психологічного здоров'я всіх трьох дітей.

Позивачі наполягали, що вони достатньо матеріально забезпеченні, обізнані з усіма звичками, хворобами та уподобаннями дітей, за для забезпечення їх гармонійного розвитку та проживання.

Короткий зміст рішення:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.04.2018 р. позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод діду ОСОБА_2 та бабі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні онуків ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3; встановлено діду ОСОБА_2 та бабі ОСОБА_3 для участі у вихованні та для зустрічей із онуками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, наступний графік: - щомісячно з 16 години 00 хвилин кожної першої та третьої п'ятниці до 19 години 00 хвилин кожної першої та третьої неділі; - щорічно з 10 години 00 хвилин 01 червня до 19 години 00 хвилин 30 червня - для літнього відпочинку та оздоровлення; щорічно з 10 години 00 хвилин 03 січня до 19 години 00 хвилин 05 січня; - щорічно 27 березня з 10 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин; - щорічно 10 серпня з 10 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин; - щорічно 30 серпня з 10 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Зміст вимог та обґрунтувань апеляційної скарги:

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 01.06.2018 р. ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, з'ясування обставин справи не в повній мірі, ненадання належної оцінки доказам у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просив змінити рішення суду першої інстанції шляхом встановлення наступного графіку для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 участі у вихованні та для зустрічей з онуками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3: - щомісячно з 10 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин кожної першої неділі та з 10 години 00 хвилин кожної третьої суботи до 16 години 00 хвилин кожної третьої неділі, не порушуючи навчального та виховного процесу в шкільних і дошкільних навчальних закладах, гуртках; - щорічно в червні місяці два повних календарних тижні попередньо погоджених з батьком дітей - ОСОБА_1, для літнього відпочинку та оздоровлення дітей в межах території України, з наданням батьку можливості контролювати психологічний стан дітей та стан їх здоров'я, та припинення відпочинку в разі потреби за вимогою батька; - спілкування та участь у вихованні онуки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно вищевказаного графіку, однак перші три зустрічі повинні проходити обов'язково в присутності батька та тривати не більше 3 годин на добу з метою звикання дитини до позивачів.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що доводи суду першої інстанції щодо ненадання відповідачем доказів щодо його перебування у червні місяці у відпустці та необхідності відпочинку дітей з родичами відповідача, необґрунтовані та неналежно оцінені. Матеріали справи не містять жодних доказів фінансової спроможності позивачів організації та забезпечення відпочинку дітям в цей період, відповідності такого відпочинку нормам комфорту, психологічного та морального здоров'я дітей. Даним обставинам судом першої інстанції оцінки взагалі не надано.

Окрім того матеріали справи не містять доказів на підтвердження необхідності такого оздоровлення, можливості перебування позивачів в цей період у відпустці та забезпечення належних умов проживання та харчування дітей протягом тривалого часу.

Твердження суду першої інстанції щодо встановленості цих обставин, враховуючи не надання стороною позивачів жодного доказу, є помилковими, необґрунтованими та прийняті до уваги з порушенням положень ЦПК України.

Судом першої інстанції не було враховано, що тривале окреме перебування (протягом місяця) порушує як права малолітніх дітей, так і права апелянта, та є неприпустимим, адже може негативно вплинути на їх психоемоційний стан та здоров'я. Судом не було враховано існуючий між батьком та дітьми тісний зв'язок, після смерті матері та тяжкі наслідки тривалого віддаленого проживання від найріднішої людини малолітніх дітей. Під час визначення графіку не враховано вік та психічний стан дітей. Вважав можливим таке тривале проживання дітей в інших умовах, лише після по дорослішання.

Звертав увагу на переважне право батька, перед іншими особами, виховувати та проживати разом з дітьми. Тривала розлука з батьком може бути небезпечною для життя та здоров'я дітей, особливо для наймолодшої доньки. Судом першої інстанції не надано належної оцінки стану здоров'я старшої доньки, яка хворіє на дитячу абсестну епілепсію, та покладену саме на апелянта відповідальність, як на батька, за її стан здоров'я та прийом необхідних медичних препаратів у певний період доби.

Також судом не враховано існуючий розклад занять дітей у школі, садочку та гуртках, їх тривалість та часові межі, адже визначені щорічні дати можуть припадати на робочі дні, що відповідно буде негативно позначатись на загальному розвитку дітей та сприяти погіршенню їх успішності в навчанні.

Мотивація необхідності зустрічей позивачів з онуками саме за їх місцем проживання в рішенні суду відсутня. Не надано оцінки віку дітей та впливу місця відвідин на їх емоційний та психічний стан, чим порушено баланс прав та інтересів, особливо дітей.

Висновки суду першої інстанції щодо недоведеності апелянтом несприятливих для дітей наслідків спілкування з дідусем та бабусею, є необґрунтованими та суперечать наявним матеріалам справи. Надані суду доповідні записки вихователів дитячого садка, де навчається ОСОБА_5 та експертний психологічний висновок щодо психоемоційного стану ОСОБА_4, залишені судом поза увагою та мотивів їх відхилення рішення не містить.

Рух апеляційної скарги:

15 червня 2018 р. справу передано на розгляд колегії суддів цивільної палати Апеляційного суду міста Києва згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 14.06.2018 р.

19 червня 2018 р. ухвалою Апеляційного суду м. Києва задоволено клопотання апелянта ОСОБА_1, поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва справу призначено до розгляду на 18 липня 2018 р.

Аргументи учасників справи:

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Відповідачі заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Органу опіки і піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції:

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що батьками малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, є ОСОБА_1 та ОСОБА_7, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей (а.с.48,49,49а).

Позивачі є бабою та дідусем малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Донька позивачів - ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_7., що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.52).

Суд першої інстанції встановив, проти чого сторони не заперечували, що відповідач та троє його дітей проживали до 12.07.2016 р. разом з позивачами за адресою: АДРЕСА_2.

11.07.2016 р. між сторонами по справі виникла сварка, після чого відповідач забрав дітей та переїхав проживати до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1.

Після зазначеного інциденту, між сторонами склалися спірні правовідносини щодо участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, що підтверджується листом Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про проведення бесіди з відповідачем стосовно чинення перешкод у спілкуванні з дітьми (а.с.56).

Позиція та висновок колегії суддів:

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не надано допустимих та беззаперечних доказів того, що позивачі, які є дідом та бабою дітей, несуть загрозу та їх подальше спілкування з дітьми суперечило б інтересам дітей.

Також відповідачем не надано доказів, що позивачами застосовувалось фізичне або психічне насильство, недопустимі методи виховання відносно дітей.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції яким беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі склалися конфліктні неприязні стосунки, відсутність компромісу щодо порядку зустрічі та вихованню дітей, які самі по собі не можуть усунути позивачів від спілкування з онуками.

Вказані обставини також підтверджені та перевірені судом першої інстанції допитаними в судовому засіданні свідками: ОСОБА_8, ОСОБА_9 , ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 які підтвердили, що позивачі з народження займалися доглядом та вихованням онуків та стосунки між позивачами та відповідачем до липня 2016 року були доброзичливі та вони проживали разом. Також підтвердили, що у липні 2016 року між позивачами та відповідачем по справі стався конфлікт після чого відповідач забрав дітей, внаслідок чого між ними склалися неприязні та спірні відносини щодо участі у вихованні онуків та зустрічі з ними.

Згідно з поясненнями представника органу опіки та піклування наданими під час апеляційного розгляду встановлено, що під час здійснення перевірки органом опіки та піклування обставин викладених в заяві позивачів, були встановлені тільки позитивні характеристики дідуся та бабусі, їх бажання піклуватись за онуками та приймати участь у їх вихованні. Перепони які існують з боку батька не мають обґрунтованих мотивів.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід, мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.

Згідно ст. 263 СК України спір щодо участі баби діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. З Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до 4.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства " контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про охорону дитинства" держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно ч.2 ст.1 СК України метою регулювання сімейних відносин є зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб;утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки та забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Відповідно до ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, при цьому, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 працює та характеризуються за місцем роботи позитивно, позивач ОСОБА_3 не працює, перебуває на пенсії.

Помешкання в якому вони проживають, знаходяться в належному санітарно-гігієнічному стані, обладнане та придатне для перебування в ньому дітей (а.с.131, 135, 140).

З наявних у справі характеристик на дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що діти прихильні до своїх діда ОСОБА_2 та баби ОСОБА_3 та потребують їх турботи та спілкування ( а.с. 130, 132, 133,134).

Сам відповідач ОСОБА_1 пояснив, що він працює з 9 до 19.00 год. Протягом дня питаннями дітей займаються його батьки, забирають з дитячих закладів, відводять до гуртків. З батьками відповідача діти знаходяться більшість часу.

З урахуванням наявних у справі доказів колегія суддів вважає, що доводи позивачів належним чином обґрунтовані і доведені.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, про те, що матеріали справи не містять жодних доказів фінансової спроможності позивачів організації та забезпечення відпочинку дітям в цей період, відповідності такого відпочинку нормам комфорту, психологічного та морального здоров'я дітей.

Сам відповідач не заперечував проти того, що протягом тривалого часу, він з дітьми проживали в помешканні позивачів. Протягом цього часу питань щодо їх фінансової спроможності не виникало.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано, що тривале окреме перебування (протягом місяця) порушує як права малолітніх дітей, так і права апелянта, та є неприпустимим, адже може негативно вплинути на їх психоемоційний стан та здоров'я.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив рішення в інтересах дітей у відповідності з вимогами законодавства, встановив важливість участі у вихованні дітей дідуся та бабусі, які так як і батько дитини мають право приймати участь у виховані дітей та піклуватись про них.

Також колегія суддів відхиляє та вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано існуючий між батьком та дітьми тісний зв'язок, після смерті матері та тяжкі наслідки тривалого віддаленого проживання від найріднішої людини малолітніх дітей.

Колегія суддів вважає, що маніпулювання дітьми та їх інтересами на свою користь, в спорі про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні бабусі та дідуся з онуками, є неприпустимими та не прийнятними з боку відповідача.

Законом встановлені чіткі права бабусі та дідуся на спілкування та участь у вихованні онуків.

Жодних обмежень для позивачів законом не встановлено.

Вони є дієздатними особами, з любов'ю відносяться до своїх онуків і бажають приймати участь у їх вихованні та піклуватись про них.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта щодо не врахування судом першої інстанції віку та психічного стану дітей, під час визначення графіку зустрічей.

Посилання апелянта на те, що таке тривале проживання дітей в інших умовах, можливе лише після по дорослішання нічим не обґрунтовано.

Доводи апелянта про те, що тривала розлука з батьком може бути небезпечною для життя та здоров'я дітей, особливо для наймолодшої доньки також нічим не підтверджені.

В матеріалах справи відсутні належні докази таких доводів, та вони є фактично власним припущенням відповідача.

Колегія суддів вважає, що позивачі ні як не можуть нашкодити дітям або не виконати рекомендації лікаря щодо прийому необхідних медичних препаратів у певний період доби, враховуючи тривалий час їхнього спільного проживання.

Щодо існуючого розкладу занять дітей у школі, садочку та гуртках, їх тривалості та часові межі, колегія суддів вважає, що позивачі діють в інтересах своїх онуків та на думку суду не будуть зловживати своїми права для порушення загального розпорядку дітей.

Також колегія суддів вважає, що не має потреби в мотивації необхідності зустрічей позивачів з онуками за їх місцем проживання, оскільки діти народились та фактично проживали тривалий час у помешканні позивачів, тобто спілкування позивачів з онуками буде відбуватися за звиклим для них місцем де проживали вони зі своїми батьками за життя матері.

Зазначені апелянтом доводи не містять жодних доказів на їх підтвердження та належного обґрунтування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності апелянтом несприятливих для дітей наслідків спілкування з дідусем та бабусею.

Надані суду доповідні записки вихователів дитячого садка, де навчається ОСОБА_5 та експертний психологічний висновок щодо психоемоційного стану ОСОБА_4 не впливають на виниклу ситуацію та права позивачів в їх участі у вихованні дітей.

Також колегія судів вважає, що первісний графік зустрічей та участі у виховані позивачів з дітьми більш сприятливий, прийнятний та відповідає інтересах усіх сторін, з чим також погодилась представник органу опіки та піклування.

Графік запропонований відповідачем відповідає тільки його власним інтересам, тому не може бути прийнятним.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апелянт не довів будь-яких порушень норм матеріального та процесуального права з боку суду першої інстанції, який постановив рішення, яке повністю відповідає інтересам дітей та інших сторін по справі.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 липня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль