Справа № 355/151/18 Головуючий у І інстанції Литвиненко О. Л.
Провадження № 22-ц/780/2455/18 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 33 19.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Судді-доповідача - Олійника В.І.,

суддів: Журби С.О., Лівінського С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 27 березня 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» в особі Баришівського районного підрозділу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_3 про відшкодування завданих збитків, -

в с т а н о в и л а :

Статтею 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого(території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9, 11 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а також заяви і скарги подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року позивач - ПрАТ «Київобленерго» в особі Баришівського РП звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_3, який проживає по АДРЕСА_1, є споживачем електроенергії, яку постачає ПрАТ «Київобленерго».

07 липня 2016 року працівниками Баришівського РП ПрАТ «Київобленерго» виявлено самовільне підключення до мереж, що не є власністю енергопостачальника - підключення двох розеток поза приладом обліку, про що складено акт №К 031037. Зауважень до складеного акту у споживача відсутні.

Комісією ПрАТ «Київобленерго» проведено розрахунок суми збитків в період від 07.07.2013 року до 06.07.2016 року, що становить 22 908 грн. 35 коп.

Відповідачем добровільно сплачено частину заборгованості в розмірі 5973 грн. 70 коп.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Київобленерго» в особі Баришівського ВП суму завданих збитків в розмірі 16 924 грн. 70 коп. та сплачений судовий збір.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 27 березня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

У апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Апеляційний суд Київської області створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, надав сторонам строк для подачі відзиву. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «Київобленерго» не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що акт про порушення № К 031037 від 07.07.2016 року складений у порушення вимог законодавства і в ньому не зазначено місце (точку) самовільного підключення до відповідних мереж, хоча відсутні дані про відмову споживача у наданні дозволу на частковий демонтаж оздоблювальних матеріалів для визначення місця підключення, хоча в акті про порушення мало бути про це зазначено.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що ПАТ «Київобленерго» в особі Баришівського районного підрозділу згідно ліцензії НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом ПСр №1050 і на право передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами ПР №89 з дотримання вимог «Правил користування електричною енергією для населення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року за №1357 здійснює підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території.

Також встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 підключений до електричної енергії, постачальником якої є ПрАТ «Київобленерго» в особі Баришівського РП. Вказаний житловий будинок ОСОБА_5 успадкував після смерті ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про права на спадщину за законом серії АВО №597799, виданого 6 лютого 2001 року державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори та зареєстрований за №2-335. Зазначений житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 71 рік помер ОСОБА_5, про що про зроблено запис за №119 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баришівського районного управління юстиції у Київській області.

Встановлено, що ОСОБА_3 звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивачем суду не надано доказів щодо кола спадкоємців після смерті ОСОБА_5 Житловий будинок по АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності не належить. Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_1, але суду не надано доказів про можливу реєстрацію інших осіб у вказаному будинку.

Згідно розрахунку за електроенергію за лютий 2018 року від 28.02.2018 року особовий рахунок №200131629 по наданню послуг електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 відкритий на ім'я ОСОБА_3. Позивачем не надано суду договір про постачання електричної енергії, який укладений між ПрАТ «Київобленерго» та ОСОБА_3

В матеріалах справи міститься договір №700028206 від 24.09.2015 року, укладений про розстрочку виконання зобов'язань, який укладений між ПАТ «Київобленерго» та ОСОБА_3, згідно якого боржник зобов'язаний погасити заборгованість по договору про користування електроенергією №200131629 від 01.09.2000 року, що складає суму 2645 грн. 11 коп. Вказаний договір укладений до складання акту про порушення та підтверджуює лише наявні відносини між сторонами про розстрочку виконання зобов'язань.

Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст.611 ЦК України, статтями 24 - 27 Закону України «Про електроенергетику", Правилами та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 4 травня 2006 року за №562.

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушеннями в електроенергетиці є самовільне підключення до об'єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку, за яке споживач несе відповідальність.

Статтею 26 цього Закону передбачено, що споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі Правила).

Відповідно до положень пункту 2 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357 (далі - Правила), самовільне підключення - це споживання електричної енергії без укладення з енергопостачальником договору про користування електричною енергією або підключення з порушенням цих Правил.

Пунктом 48 Правил встановлено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством, зокрема, за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку.

Пунктом 53 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року за №1357 визначено, що у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акту вручається споживачу, а другий залишається у енергопостачальника. Споживач має право внести до акту свої зауваження. Акт про порушення цих Правил розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника. Споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів.

Порядок складення актів про порушення Правил визначено пунктом 53 Правил та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою НКРЕ від 04.05.2006 року за №562 (зі змінами) (далі - Методика).

Відповідно до підпунктів 5 та 6 пункту 3.1 Методики зазначена Методика застосовується на підставі акту про порушення, складеного з урахуванням вимог ПКЕЕН, та в разі виявлення таких порушень ПКЕЕН, зокрема самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж) з порушенням схеми обліку; самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електромережі, що не є власністю енергопостачальника.

Ця Методика застосовується за умови виявлення місця підключення до відповідних мереж, що зазначається в акті про порушення та позначається на схемі (пункт 3.1 Методики).

Отже, акт про порушення Правил фіксує саме факт виявлення представником енергопостачальника порушення Правил, зокрема щодо самовільного підключення електроустановок певного споживача до електромереж, та має бути складений на споживача, який вчинив порушення Правил.

Згідно з положеннями пункту 3.1 Методики у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах 5-7 цього пункту, Методика застосовується за умови виявлення місця підключення до відповідних мереж, що зазначається в акті про порушення та позначається на схемі.

Якщо з будь-яких причин енергопостачальником не буде вказано в акті про порушення ПКЕЕН місце (точка) підключення до відповідних мереж самовільного підключення, то енергопостачальником буде порушено положення пункту 4.7 Методики. Тому нарахування обсягу та вартості не облікованої електричної енергії по такому акту про порушення є неправомірним.

У разі якщо споживачем не надано дозволу на частковий демонтаж оздоблювальних матеріалів для визначення місця підключення, в акті про порушення має бути на це вказано. При цьому правомірність нарахування обсягу та вартості не облікованої електричної енергії по такому акту має вирішуватися у судовому порядку.

Відповідно до п.3 Методики, щодо визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕН ( 1357-99-п ) ця Методика застосовується на підставі акту про порушення, складеного з урахуванням вимог ПКЕЕН (1357-99-п), та в разі виявлення таких порушень ПКЕЕН (1357-99-п) у тому числі : 5) самовільного підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мереж) з порушенням схеми обліку; У разі виявлення у споживача порушень, зазначених підпунктах 5-7 цього пункту, ця Методика застосовується за умови виявлення місця підключення до відповідних мереж, що зазначається в акті про порушення та позначається на схемі.

7 липня 2016 року працівниками ПрАТ «Київобленерго» у будинку по АДРЕСА_1 виявлено самовільне підключення до мереж, що не є власністю енергопостачальника - підключення двох розеток поза приладом обліку, про що складено акт про порушення №К 031037.

Дослідивши наданий позивачем акт про порушення №К 031037 від 07.07.2016 року суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що він складений з порушенням вимог законодавства. Зазначений акт був складений у відсутність відповідача ОСОБА_3. В акті наявний підпис ОСОБА_8 та зазначено, що їй як споживачу, вручено рахунок на суму 22908 грн. 36 коп. за понесені позивачем збитки та вона згідна з вказаним актом №К 031037 від 07.07.2016 року . Як встановлено з пояснень сторін, ОСОБА_8 є дружиною ОСОБА_3 Суду не надано доказів про те, що ОСОБА_8 має відношення до нього як власник будинку чи зареєстрована в ньому.

У акті про порушення №К 031037 від 07.07.2016 року зазначено, що ОСОБА_3 порушено п.42 ПКЕЕН, а саме, самовільне підключення до мереж, що не є власністю енергопостачальника - підключення двох розеток поза приладом обліку, при відключених «пробках» напруга в розетках присутня, і точку самовільного підключення в стіні під штукатуркою - визначити без демонтажу (частково) стіни неможливо.

У вказаному акті зазначено, що визначити точку самовільного підключення не можливо, однак відповідно до схеми, така точка самовільного підключення зазначена під літерою «Е». Посадові особи позивача при перевірці не змогли знайти точку підключення, тому була відсутня технічна можливість відключення без облікового користування електричною енергією, а точку підключення у схемі вказали з припущеннями. Доказів того, що відповідач не надав дозволу на частковий демонтаж оздоблювальних матеріалів для визначення місця підключення, в акті про порушення не вказано.

Відповідно до положень пункту 3.1 Методики у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах 5 - 7 цього пункту, Методика застосовується за умови виявлення місця підключення до відповідних мереж, що зазначається в акті про порушення та позначається на схемі.

Якщо з будь-яких причин енергопостачальником не буде вказано в акті про порушення ПКЕЕН місце (точка) підключення до відповідних мереж самовільного підключення, то енергопостачальником буде порушено положення пункту 4.7 Методики. Тому нарахування обсягу та вартості не облікованої електричної енергії по такому акту про порушення є неправомірним.

Таким чином судом встановлено, що представниками енергопостачальника встановлене порушення споживачем правил користування електричною енергією, але в порушення положень пункту 3.1 Методики де йдеться про те, що у разі виявлення у споживача порушень, зазначених у підпунктах 5 - 7 цього пункту, Методика застосовується за умови виявлення місця підключення до відповідних мереж, що зазначається в акті про порушення та позначається на схемі, не виявлено місце підключення. На схемі точку підключення вказано теоретично. Доказів того, що відповідач не надав дозволу на частковий демонтаж оздоблювальних матеріалів для визначення місця підключення, в акті про порушення не вказано. Крім того, суду не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_3 є споживачем послуг ПрАТ «Київобленерго» та його діями порушено права позивача.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову ПрАТ «Київобленерго» в особі Баришівського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго» до ОСОБА_3 про відшкодування завданих збитків.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 27 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: