Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/8402/18
У Х В А Л А

31 липня 2018 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дубановська І. Д. розглянувши заяву в письмовому провадженні в м. Біла Церква заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Шкарівська сільська рада про визнання недійсним Державного акта та договорів купівлі-продажу земельної ділянки не сільськогосподарського призначення.

Одночасно із поданням позову, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту та заборони вчинення і проведення державними реєстраторами прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби Міністерства юстиції України, нотаріусами, як спеціальним суб'єктом на яких пркладаються функції державного реєстратора, державними реєстраторами органів місцевого самоврядування та державними кадастровими реєстраторами управлінь Держгеокадастру в Україні, будь-яких реєстраційних дій на земельну ділянку, площею 0,2492 га, кадастровий номер якої був НОМЕР_5, яка знаходиться в с.Шкарівка, Білоцерківського району, Київської області та земельних ділянок, які вподальшому утворились шляхом поділу: НОМЕР_6- площею 0,05 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, НОМЕР_7 - площею 0,1492 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, НОМЕР_8 - площею 0,05 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості захисту прав позивача та утруднить виконання рішення суду.

Із доданих до заяви доказів вбачається: ухвалою Білоцерківського районного суду Київської області затверджено мирову угоду відповідно до якої визнано право власності за сторонами ОСОБА_1, ОСОБА_2 у спірному будинку АДРЕСА_1

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_7 - площею 0,1492 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 131475713 від 09.07.2018 року.

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_8 - площею 0,05 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1-Б відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 131477054 від 09.07.2018 року.

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_6 - площею 0,05 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1-А відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 131480463 від 09.07.2018 року.

Заявник ОСОБА_1 вбачає існування реальної загрози відчуження спірної земельної ділянки до вирішення питання по суті, що в подальшому може утруднити виконання рішення суду.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Так, вивчивши заяву про забезпечення позову суд прийшов до висновку, що заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановлення обов'язку вчинити певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов'язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Враховуючи викладене, з наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову по даній справі щодо визнання недійсним Державного акта та договорів купівлі-продажу земельної ділянки не сільськогосподарського призначення та заявлений позивачем захід забезпечення позову - накладення арешту на вказані земельні ділянки, є взаємопов'язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Заявником ОСОБА_1 обґрунтовано наявність зв'язку між одним із заходів до забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача. Невжиття заходу до забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у даній справі, відповідачі зможуть відчужити спірне майно на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на судовий ефективний судовий захист.

При цьому, накладення арешту на земельні ділянки до вирішення спору по суті, не призведе до суттєвого обмеження прав відповідачів на користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Враховуючи предмет даного позову, наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв'язку між заходом до забезпечення позову (накладення арешту на земельні ділянки) та предметом позовних вимог про визнання недійсним Державного акта та договорів купівлі-продажу земельної ділянки не сільськогосподарського призначення, суд вважає за можливе накласти арешт на земельні ділянки.

Відтак, суд приходить до переконання про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт та заборони вчинення і проведення державними реєстраторами прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби Міністерства юстиції України, нотаріусами, як спеціальним суб'єктом на яких пркладаються функції державного реєстратора, державними реєстраторами органів місцевого самоврядування та державними кадастровими реєстраторами управлінь Держгеокадастру в Україні, будь-яких реєстраційних дій на земельну ділянку, площею 0,2492 га, кадастровий номер якої був НОМЕР_5, яка знаходиться в с.Шкарівка, Білоцерківського району, Київської області та земельних ділянок, які вподальшому утворились шляхом поділу: НОМЕР_6- площею 0,05 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, НОМЕР_7 - площею 0,1492 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, НОМЕР_8 - площею 0,05 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Дані про стягувача: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1, яка проживає за адресою: 09170, АДРЕСА_1.

Дані про боржника: ОСОБА_2, іпн. НОМЕР_2, який проживає за адресою: 09170, АДРЕСА_1.

Дані про боржника: ОСОБА_3, іпн. НОМЕР_3, який проживає за адресою: 09170, АДРЕСА_2

Дані про боржника: ОСОБА_4, іпн. НОМЕР_4, який проживає за адресою: 09170, АДРЕСА_3

Роз'яснити сторонам по справі, що згідно із вимогами ч. 6 статті 154 ЦПК України відповідач має право подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову, яке вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Строк пред'явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову один рік.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду Київської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

СуддяІ. Д. Дубановська