ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1558/17
Провадження № 2/210/167/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"23" березня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Реви К.В.,

позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, - Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищевказаним позовом до ОСОБА_3, третя особа, - Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовні вимоги ОСОБА_2 вмотивовано тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2016 року, вона є власником 5/8 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських побудов, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Стефаника, буд.№6. Право власності на вказану частку житлового будинку зареєстровано за нею в реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вказує на те, що відповідач ОСОБА_3 мешкає у будинку №4 по вул. Стефаника в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, і постійно чинить їй перешкоди у користуванні будинком та земельною ділянкою. Відповідач на території свого домоволодіння на межі між їхніми домоволодіннями встановив дворову вбиральню та душ.

Зазначає, що будівництво вказаних будівель не було узгоджено з архітектурним управлінням, та виконкомом Металургійної районної у місті ради. Відповідно до ДБН України 360-92** містобудування, - відстань від житлових будинків та літніх кухонь до дворових вбиралень повинно бути 15 метрів. Вигрібні ями дворових вбиралень повинні бути виконані з конструкцій, які запобігатимуть фільтрації фекальних стоків у ґрунт.

Посилається на ті обстав ввини, що після її листа до Виконкому Металургійної районної у місті ради, відповідачеві направлялись рекомендації для прийняття заходів, які передбачені ДБН України 360-92** щодо приміщень дворових вбиралень. Відповідач не відреагував на її прохання вирішити проблему, ні на листи Виконкому Металургійної районної у місті ради. Від вбиральні, яка розташована на межі з належним її домоволодінням та домоволодінням відповідача, розповсюджується неприємний запах побутових та фекальних стоків, які потрапляють на територію її домоволодіння. Вона має двох малолітніх дітей, які не можуть гратись у дворі через неприємні запахи та створений антисанітарний стан біля дворового туалету. Відповідачеві неодноразово розяснювалось, що необхідно дотримуватись норм ДБН і йому рекомендовано привести розміщення вбиральні та душу відповідно до норм ДБН. Відповідач не виконав рекомендації Виконкому Металургійної районної у місті ради та продовжує користуватись своїми спорудами, що перешкоджає їй користуватись належним чином домоволодінням.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_2 просить суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, яким зобовязати відповідача ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні нею належним їй домоволодінням №6 по вул. Стефаника у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та зобовязати його перенести вбиральню та душ на відстань 15 метрів від межі, згідно рекомендацій Виконкому Металургійної районної у місті ради та відповідно до Державних будівельних норм України 360-92**.

Присутня у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 надала пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити.

Присутні у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 (довіреність від 29 червня 2016 року, термін дії три роки, тобто до 29 червня 2019 року (а.с.29), кожен окремо також надали пояснення по суті справи, проти позовних вимог заперечували у повному обсязі з підстав, викладених у наданих до суду письмових запереченнях (а.с.24-26), вважаючи їх необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Так, вказували на те, що положення Державних будівельних норм України 360-92**, в даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки земельна ділянка, частка котрої належить відповідачеві, має площу в 2,5 рази меншу, ніж та, для котрої передбачені вказані норми. Крім того, позивач є власником лише 5/8 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських побудов, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Стефаника, буд.№6, чи перешкоджають дії відповідача іншому власнику, не встановлено. Крім того, вказували на те, що конструкція літнього душу відноситься до рухомих речей, котру можна вільно переміщувати у просторі, і тому не підлягає державній реєстрації, а зазначеної в позовній заяві вбиральні не існує з квітня 2017 року, з того дня, коли він засипав вигрібну яму.

Представник третьої особи, - Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, при розгляді справи присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності, або про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

Враховуючи зазначене і положення ст.ст.19, 258-260, 274 ЦПК України, 02 лютого 2018 року судом постановлено ухвалу про подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Вислухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Положеннями ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Таким чином, позивач належними і допустимими доказами повинна була довести наявність у неї права власності на 5/8 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських побудов, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Стефаника, буд.№6, що згідно закону підлягають захисту, факт порушення їх відповідачем, а також неможливість його у інший спосіб відновити свої права.

З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено наступне.

З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2016 року, виданого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, вбачається, що позивач ОСОБА_2 (а.с.5), є власником 5/8 часток житлового будинку з відповідною часткою господарчих побудов, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Стефаника, буд.№6 (а.с.2).

Дана обставина підтверджується також наявною в матеріалах справи копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25 травня 2016 року №59878137. Відомості про реєстрацію іншого речового права відсутні (а.с.6).

Факт проживання позивача ОСОБА_2 та її дітей ОСОБА_7О.(а.с.10) та ОСОБА_8 (а.с.9) за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Стефаника, буд.№6, підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 11 квітня 2017 року, за підписом голови вуличного (квартального) комітету №7 Металургійного району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.11).

По сусідству із домоволодінням позивача ОСОБА_2, розташовані домоволодіння №6 та №8 по вул. Стефаника в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією плану земельної ділянки домоволодіння №6 по вул. Стефаника в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.8).

Власником земельної ділянки та розташованих на ній споруд, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Стефаника, буд.№6, у тому числі є відповідач ОСОБА_3, що не спростовувалося останнім та його представником у судовому засіданні.

Отже, позивач і відповідач є власниками сусідніх домоволодінь.

Згідно повідомлення за підписом голови Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради ОСОБА_9 від 27 липня 2016 року №К-714-П, направленого на адресу позивача ОСОБА_2 за результатами розгляду звернення останньої, встановлено, що на території домоволодіння №4 по вул. Стефаника в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, розташовані дворова вбиральня та душ приблизно на відстані 1м від межі між їхніми домоволодіннями. Від вбиральні розповсюджується неприємний запах побутових та фекальних стоків, які потрапляють на територію домоволодіння позивача, чим створюють певні незручності. Відповідно до державних будівельних норм України 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відстань від житлових будинків та літніх кухонь до дворових вбиралень повинна бути 15м. Вигрібні ями дворових вбиралень повинні бути виконані з конструкцій, які запобігатимуть фільтрації фекальних стоків у грунт. Також, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1,0м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігають стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Дані норми розраховані на земельні ділянки площею 1000м.кв. Також позивачу було розяснено, що якщо вона вважає, що порушені її майнові та немайнові права, вона маєте можливість дане питання вирішувати у судовому порядку. Крім того, власнику домоволодіння №4 по вул. Стефаника в м. Кривому Розі Дніпропетровської області було направлено лист щодо прийняття заходів, які передбачені державними будівельними нормами 360-92** щодо розміщення дворових вбиралень (а.с.3).

Згідно повідомлення за підписом голови Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради ОСОБА_9 від 01 лютого 2017 року №К-45-П, направленого на адресу позивача ОСОБА_2 за результатами розгляду звернення останньої, встановлено, що на території домоволодіння №4 по вул. Стефаника в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, розташовані дворова вбиральня та літній душ вздовж межі між їхніми домоволодіннями. Зі слів позивача встановлено, що від вбиральні розповсюджується неприємний запах побутових та фекальних стоків, які потрапляють на територію її домоволодіння, чим створюють певні незручності. Розглянувши правовстановлюючі документи на домоволодіння №4 по вул. Стефаника в м. Кривому Розі Дніпропетровської області зясовано, що дворова вбиральня зазначена у праві власності на будинок, але її розміщення не зазначено у технічному паспорті, виконаного комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Літній душ у правовстановлюючих документах відсутній, дозвільних документів на його розміщено не надано. Також зясовано, що дані будівлі розміщені з порушенням будівельних норм. Згідно з таблицею 1 додатку 3.1 вказаних норм відстань між будинками і спорудами приймаються у світлі між зовнішніми стінами або іншими конструкціями. Мінімальні протипожежні розриви між житловими будинками і господарськими будівлями у межах однієї присадибної ділянки не нормуються. При проектуванні та будівництві нових індивідуальних садибних будинків та господарських споруд, а також при повній їх перебудові в межах однієї садиби (зміна місця розташування, площі забудови, обєму та поверховості будинку) в умовах забудови, яка склалася, відстані між житловими будинками та громадськими будівлями на двох сусідніх ділянках треба приймати за таблицею 1 державних будівельних норм №360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень». Мінімальна відстань між будівлями відповідно до вказаної таблиці в залежності від ступеню вогнестійкості будинку складає, - 6м, максимальна відстань складає, - 18м. Враховуючи зазначене, власнику домоволодіння №4 по вул. Стефаника в м. Кривому Розі Дніпропетровської області рекомендовано привести розміщення вбиральні та душу відповідно до вищевказаних норм. Також позивачу було повторно розяснено, що якщо вона вважає, що порушені її майнові та немайнові права, вона маєте можливість дане питання вирішувати у судовому порядку (а.с.4).

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Зі змісту ст.ст.376, 391 ЦК України вбачається, що право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають, як органи державної влади та місцевого самоврядування, так і інші особи, у випадку порушення їх прав, зокрема, власник майна, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Згідно з ч.5 ст.23 Закону «Про планування і забудову територій», планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будівель і споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будівель і споруд.

Приписи ст.5 Закону України «Про основи містобудування» встановлюють, що при здійсненні містобудування повинні бути забезпечені та враховані законні інтереси і вимоги власників або користувачів земельних ділянок і будов, які оточують місце будівництва.

При цьому, позивач суду не надала взагалі ніяких доказів, котрі б підтверджували факт порушення її прав зі сторони відповідача.

В матеріалах справи відсутній акт перевірки про дотримання (порушення) вимог містобудування, складений уповноваженим органом, який є допустимим і достатнім доказом, як вчиненого порушення прав позивача, так і особи порушника.

Також відсутній акт комісії, котра б могла встановити факт порушення відповідачем вимог містобудування.

Перевірки, здійснені посадовими особами Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, носять рекомендаційний характер, проведені поверхнево, шляхом огляду, та складені в тому числі лише зі слів самої позивачки.

При цьому, відповідач стверджує, що після проведення перевірки, рекомендовані недоліки ним було усунуто.

Від призначення та проведення будь-яких експертиз судом, позивач відмовилась.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

У звязку зі звільненням позивача від сплати судового збору, суд вважає за необхідне віднести їх на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.3, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 358 ЦК України, ст.ст.141, 259, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, - Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради про усунення перешкод у користуванні власністю, - залишити без задоволення.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 27 березня 2018 року.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2;

- відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суддя: Н. Ю. Вікторович