Провадження № 22-ц/772/1160/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 рокуСправа № 127/21323/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О.С. (суддя - доповідач),

суддів: Шемети Т.М., Зайцева А.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене 13 лютого 2018 року у складі судді Воронюк В.А. в м. Козятині Вінницької області (повний текст рішення складено 16 лютого 2018 року), -

встановив:

05 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, за яким просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ? частини усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), а також зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за цим же рішення на ОСОБА_4 до досягнення дитиною ОСОБА_5 трьох років з 800 грн 00 к. до 200 грн 00 к. щомісячно.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів погіршився його матеріальний стан, тому що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 серпня 2017 року, починаючи з 31 липня 2017 року з нього стягуються також аліменти на матір ОСОБА_6 в розмірі ? усіх видів заробітку (доходу). Відтак, загальна сума стягуваних з нього аліментів, з урахуванням аліментів, які стягуються за рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 лютого 2017 року на користь ОСОБА_7 на дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, перевищує 70 відсотків його заробітної плати.

Також зазначав, що відповідно до довідки Махнівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини Козятинського району Вінницької області він перебуває на диспансерному обліку з приводу гіпертонічної хвороби ІІ ступеня, гіпертрофії лівого шлуночка, гіпертонічної агніопатії судин сітківки, гіперхолестериномії, хронічного персистуючого гепатиту, остеохондрозу поперекового відділу хребта, хронічного бронхіту, у зв'язку з чим потребує постійного дороговартісного лікування.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2017 року справу направлено за підсудністю до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року позов задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 за рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ? частини усіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення сином ОСОБА_5 повноліття. Починаючи із дня набрання рішенням законної сили припинено стягнення аліментів на підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року у справі № 133/2864/16-ц. В частині позовних вимог про зменшення розміру аліментів на ОСОБА_4 до досягнення сином ОСОБА_5 трьох років відмовлено. Вирішено повернути виконавчий лист у справі № 133/2864/16-ц про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області після погашення заборгованості.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріальний стан позивача погіршився порівняно з тим, який був на час ухвалення рішення про стягнення аліментів 27 січня 2017 року, що підтверджено достатніми доказами, а тому є підстави для зменшення розміру аліментів на сина ОСОБА_5 з ? до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) позивача, що у свою чергу урівняє умови утримання обох його дітей. Розмір аліментів на ОСОБА_4 до досягнення сином ОСОБА_5 трьох років в сумі 800 грн 00 к. щомісячно є виправданим і зменшенню не підлягає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просила скасувати це рішення та направити справу до Вінницького міського суду Вінницької області, або ухвалити нове рішення про відмову у позові.

В частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів на ОСОБА_4 до досягнення сином ОСОБА_5 трьох років рішення не оскаржується.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено правила територіальної юрисдикції, оскільки зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 є м. Вінниця, а не м. Козятин Вінницької області. Справа була розглянута за відсутності сторін, однак, всупереч приписам частин четвертої, п'ятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд 13 лютого 2018 року виготовив лише його вступну та резолютивну частину, а повний текст рішення склав 16 лютого 2018 року, при цьому зазначивши датою ухвалення рішення - 13 лютого 2018 року, що є підставою скасування судового рішення відповідно до пункту 5 частини третьої статті 376 ЦПК України. Суд також, незважаючи на повторну неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, в порушення приписів частини четвертої статті 223 ЦПК України не постановив заочного рішення.

Зазначила, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про погіршення матеріального стану позивача, зокрема, тому що в суді апеляційної інстанції 06 грудня 2017 року під час розгляду справи за позовом ОСОБА_6 до нього про стягнення аліментів він вказував на свою спроможність сплачувати аліменти як на користь ОСОБА_4, які стягуються за рішенням Козятинського міськрайонного суду від 27 січня 2017 року на дитину та на неї до досягнення дитиною трьох років, так і сплачувати аліменти на свою матір у визначеному нею розмірі, у зв'язку з чим визнав поданий до нього позов.

Крім того, помилковим є висновок суду першої інстанції про погіршення стану здоров'я позивача, оскільки надані на підтвердження цього докази не свідчать про зменшення працездатності ОСОБА_3, доказів щодо витрат, які він несе на придбання ліків у справі не має.

07 червня 2018 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказував, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду, суд повно встановив обставини справи та правовідносини сторін, які з них випливають, правильно застосувавши норми матеріального права, якими ці правовідносини регулюються.

Частиною першою статті 351 ЦПК України, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 8, 9 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди , у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже, справа підлягає апеляційному розгляду апеляційним судом Вінницької області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває Козятинський міськрайонний суд Вінницької області.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Частини перша та друга статті 367 ЦПК України передбачають, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції правил територіальної юрисдикції (підсудності) справи, апеляційний суд зазначає таке.

Позовна заява ОСОБА_3 була подана в жовтні 2017 року до Вінницького міського суду Вінницької області, за зазначеним у доданій до неї копії паспорта ОСОБА_4 зареєстрованим її місцем проживання у АДРЕСА_1.

Разом з тим, на запит Вінницького міського суду Вінницької області, направлений відповідно до приписів частини 3 статті 122 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на час вчинення цієї процесуальної дії 06 жовтня 2017 року, адміністратор відділу адміністративних послуг № 5 департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради 10 жовтня 2017 року надав відповідь про відсутність інформації про ОСОБА_4 в реєстрі територіальної громади м. Вінниці, але 20 жовтня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області провадження у цій справі було відкрито.

30 жовтня 2017 року ОСОБА_4 подала до суду заяву про відкладення розгляду справи, клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_3 без розгляду та заперечення на позовні вимоги, у яких зазначила своїм місцем проживання АДРЕСА_1.

Однак, уже 06 листопада 2017 року ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2017 року про відкриття провадження у справі, мотивуючи її тим, що до подання позовної заяви ОСОБА_3 була знята з реєстрації у м. Вінниці і зареєструвалась у м. Козятині Вінницької області. При цьому доказів такої реєстрації вона не надала, а своїм місцем проживання в апеляційній скарзі знову ж зазначила АДРЕСА_1.

Частиною третьою статті 27 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на час подання апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження у справі в листопаді 2017 року, встановлювався обов'язок осіб, які беруть участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, зокрема й встановлений частиною першою статті 77 ЦПК України у тій же редакції обов'язок повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження).

Отримавши повідомлення про відсутність інформації щодо ОСОБА_4 в реєстрі територіальної громади м. Вінниці, а також зазначену в апеляційній скарзі самої ОСОБА_4 інформацію про реєстрацію її місця проживання у м. Козятині Вінницької області, ураховуючи приписи частини першої статті 109 ЦПК України у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії, відповідно до приписів пункту 2 частини першої статті 116 ЦПК України у тій же редакції 14 листопада 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області постановив ухвалу про передачу справи на розгляд Козятинському міськрайонному суду Вінницької області.

Стаття 117 ЦПК України у редакції, яка була чинною на час отримання справи Козятинським міськрайонним судом 04 грудня 2017 року, не допускала спорів між судами про підсудність і зобов'язувала суд, якому справа надіслана в порядку, встановленому статтею 116 цього Кодексу, прийняти її до провадження.

Відтак, саме Козятинський міськрайонний суд Вінницької області зобов'язаний був прийняти та розглянути цю справу, натомість такі дії відповідачки, зокрема: повідомлення суду першої інстанції свого місця проживання у АДРЕСА_1, завідомо безпідставне подання апеляційної скарги на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2017 року про відкриття провадження у справі із зазначенням неправдивих відомосте про реєстрацію її місця проживання у м. Козятині Вінницької області (про що безумовно свідчать доводи цієї апеляційної скарги, як і усі подані ОСОБА_4 заяви та клопотання у справі, де своїм місцем проживання вона вказує АДРЕСА_1), повторне подання 12 грудня 2017 року апеляційної скарги на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2017 року із зазначенням тих самих неправдивих відомостей, заявлення 02 січня 2018 року непередбаченого нормами цивільного процесуального законодавства клопотання про повернення позовної заяви позивачу, як такі, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи є зловживанням процесуальними правами відповідачкою ОСОБА_4 в розумінні пункту 1 частини другої статті 44 ЦПК України.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про підписання судового рішення неповноважним складом суду, тому що згідно з пунктом 5 частини третьої статті 376 ЦПК України обов'язковою підставою для скасування судового рішення є лише не підписання рішення будь-ким із суддів або підписання не тими суддями, які зазначені у рішенні.

Як видно із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 грудня 2017 року справа була розподілена у порядку, встановленому статтею 11-1 ЦПК України у чинній на той час редакції, судді Воронюк В.А., у такому складі вона розглянута цим судом, суддя Воронюк В.А. зазначена у рішенні та підписала його.

Порушення ж установленого частинами четвертою, п'ятою статті 268 ЦПК України порядку проголошення судового рішення у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, як таке, що не призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до частини другої статті 376 ЦПК України не є самостійною підставою для скасування рішення суду.

Не заслуговують також на увагу доводи апеляційної скарги про те, що незважаючи на повторну неявку належним чином повідомленої про дату, час та місце розгляду справи відповідачки, суд першої інстанції розглянув справу у загальному порядку, а не ухвалив заочне рішення, чим порушив її право на перегляд такого рішення тим самим судом.

Згідно з частиною першою статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2)відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3)відповідач не подав відзив;

4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки у справі є заперечення ОСОБА_4 на позовні вимоги ОСОБА_3 (а. с. 33), а також її додаткові пояснення на позовну заяву (а. с. 80), якими вона висловила своє ставлення до позовних вимог, обставин справи та поданих на їх підтвердження доказів, то підстав ухвалювати заочне рішення суд першої інстанції не мав.

Разом з тим, згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 грудня 2016 року і до повноліття дитини, а також аліменти на ОСОБА_4 до досягнення сином ОСОБА_5 трьох років в розмірі 800 грн 00 к. щомісячно.

Рішенням цього ж суду від 20 лютого 2017 року, яке набрало законної сили 07 березня 2017 року, з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_7 на дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 18 листопада 2016 року і до повноліття дитини. Як видно з рішення позовні вимоги ОСОБА_7 ОСОБА_5 визнав повністю і таке визнання прийнято судом.

16 серпня 2017 року Козятинський міськрайонний суд прийняв визнання ОСОБА_3 позову його матері ОСОБА_6 та стягнув з нього аліменти в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31 липня 2017 року до зміни матеріального становища сторін.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 серпня 2017 року залишено без змін.

Зокрема, з мотивувальної частини ухвали апеляційного суду видно, що заперечуючи проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 ОСОБА_3 пояснював про те, що йому відомо про інші судові рішення, за якими з нього стягуються аліменти, а визнавши позовні вимоги ОСОБА_6 він підтвердив свою матеріальну спроможність сплачувати аліменти як на користь ОСОБА_9 на сина ОСОБА_5 та на неї до досягнення дитиною трьох років, так і на матір ОСОБА_6

Відповідно до довідки Головного управління національної поліції у Вінницькій області від 07 вересня 2017 року заробітна плата ОСОБА_3 становила: в січні - березні 2017 року - 10253 грн 83 к., у квітні - 10479 грн 76 к., у травні - липні 2017 року - 10406 грн 10 к., в серпні 2017 року 13256 грн 10 к. (в тому числі разова матеріальна допомога 2850 грн 00 к.).

Згідно з довідкою Махнівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини Козятинського району Вінницької області від 06 вересня 2017 року ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку з приводу гіпертонічної хвороби ІІ ступеня, гіпертрофії лівого шлуночка, гіпертонічної агніопатії судин сітківки, гіперхолестериномії, хронічного персистуючого гепатиту в стадії ремісії, остеохондрозу поперекового відділу хребта, хронічного бронхіту в стадії ремісії, вегетативної дисфункції легкого ступеня, аліментарно-конституційного ожиріння першого ступеня .

Як видно з довідки В-531 Військово-лікарської комісії УМВС України у Вінницькій області такі ж діагнози були встановлені ОСОБА_3 за результатами медичного огляду 31 липня 2015 року.

Статтею 192 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, закон пов'язує виникнення права на зміну розміру аліментів зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'яплатника або одержувача аліментів, якщо такі обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів (визначення аліментів за домовленістю між батьками).

Отже, враховуючи встановлений частиною першою статті 81 ЦПК України обов'язок доказування, у справах про зміну розміру аліментів позивач повинен довести як наявність обставин, передбачених статтею 192 СК України, так і те, що ці обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів (визначення аліментів за домовленістю між батьками) та існують на момент звернення з позовом.

Проте, вважаючи доведеним факт погіршення матеріального стану позивача у зв'язку із стягненням рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 серпня 2017 року аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), суд першої інстанції не звернув уваги, що у справі відсутні відомості про розмір заробітку (доходу), який отримує ОСОБА_3 після набрання цим рішенням законної сили. Взагалі даних про розмір заробітку (доходу) позивача з урахуванням усіх стягуваних з нього аліментів на час звернення з позовом в жовтні 2017 року у справі не має.

Крім того, відповідно до частин першої та четвертої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як видно з ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року ОСОБА_3 у своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції визнав те, що стягнення аліментів на матір ОСОБА_6 в розмірі ? частини його заробітку (доходу) не впливає на його спроможність сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_5 та на неї до досягнення дитиною трьох років.

Ця обставина була покладена в основу судового рішення апеляційної інстанції, яке набрало законної сили, а відтак не підлягає доказуванню у цій справі.

Не можна також погодитися із висновком суду першої інстанції про погіршення стану здоров'я позивача на підставі довідки Махнівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини Козятинського району Вінницької області від 06 вересня 2017 року, оскільки усі зазначені у ній діагнози носять характер хронічних захворювань і повністю співпадають із діагнозами, встановленими Військово-лікарською комісією УМВС України у Вінницькій області за результатами медичного огляду ОСОБА_3 31 липня 2015 року. Тобто, ці захворювання існували у позивача на час ухвалення рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4, а тому не можуть бути підставою для зміни їх розміру.

Безпідставним є й посилання суду першої інстанції на те, що загальний розмір стягуваних з ОСОБА_3 аліментів перевищує 70 відсотків його заробітної плати, тому що обмеження, встановлені статтею 128 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», передбачені при відрахуванні із заробітної плати при виконанні судових рішень, визначають межі стягнення державним виконавцем аліментного платежу під час кожної виплати заробітної плати платнику аліментів і не є обставиною, що зумовлює зменшення розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Необґрунтованим є висновок суду про те, що зменшення розміру аліментів на сина позивача ОСОБА_5 до 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_3 поставить у рівні умови обох його дітей, тому що різний розмір аліментів на дітей платника аліментів, визначений за різними судовими рішеннями, так само не передбачений статтею 192 СК України як підстава для зміни розміру аліментів.

Крім того, згідно з частиною першою статті 182 СК України в редакції, яка діяла на час ухвалення рішень Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 січня 2017 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_5 та від 20 лютого 2017 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_7 на дочку ОСОБА_8, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 10 ЦПК України в редакції, яка діяла на час ухвалення зазначених рішень, встановлювався принцип диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та друга цієї статті).

Як видно із указаних рішень ОСОБА_4 заявила вимоги до ОСОБА_3 про стягнення з нього аліментів на сина ОСОБА_5 в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а ОСОБА_7 - про стягнення аліментів на дочку ОСОБА_8 в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такі вимоги визнавав ОСОБА_3, подавши відповідні письмові заяви.

Отже, з урахуванням відсутності у справі доказів щодо матеріального стану та стану здоров'я кожного з дітей позивача, інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, заявлених вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_7 щодо розміру аліментів на дітей, а також позиції самого ОСОБА_3 про визнання вимог у кожній зі справ, підстав вважати, що діти позивача перебувають у нерівних умовах у зв'язку із різним розміром аліментів, що стягуються на них з ОСОБА_3, немає.

Таким чином, апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 лютого 2018 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.С. Панасюк

Судді: Т.М. Шемета

А.Ю. Зайцев