П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 2-2597/12

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/818/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Лісовська А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Яценко Н.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Обслуговуючий кооператив «Садово-дачне товариство «Оболонь», Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації (Київської міської ради), про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

У березні 2012 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки. Просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належною ОСОБА_1 на праві власності земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_2 частини будинку, розташованої на земельній ділянці, що знаходиться на АДРЕСА_1. Також просив зобов'язати ОСОБА_2 привести земельну ділянку, яка розташована та знаходиться по АДРЕСА_1 у придатний для використання стан (т.1, а.с.2-4).

У липні 2012 року ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог та доповнив пред'явлений ним позов вимогою зобов'язати ОСОБА_2 знести самовільно побудовану огорожу, що встановлена на земельній ділянці, що знаходиться на АДРЕСА_1 (т.1, а.с.74-75).

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав заяву про уточнення та збільшення позовних вимог та остаточно просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належною ОСОБА_1 на праві власності земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання знесення ОСОБА_2 відмостки до стіни заднього фасаду садового будинку на АДРЕСА_2 Києва площею 2,3 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності.

Зобов'язати ОСОБА_2 знести огорожу на межі ділянки АДРЕСА_2 та ділянки АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності.

Зобов'язати ОСОБА_2 привести земельну ділянку, яка розташована на АДРЕСА_1 та зайнята нею, у придатний для використання стан.

Визнати протиправним та скасувати Свідоцтво про право власності на садовий будинок АДРЕСА_2 від 13 квітня 2006 року, яке видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА ОСОБА_2

Одночасно порушив питання про поновлення строку позовної давності в частині скасування свідоцтва про право власності на садовий будинок (т.2, а.с.212-213а).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 про збільшення та уточнення позовних вимог в частині заявлених вимог до ОСОБА_2, Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу КМР (КМДА) про визнання протиправним та скасування Свідоцтва про право власності на садовий буд. АДРЕСА_2 від 13 квітня 2006 року, що видане ГУЖЗ КМДА, повернуто заявнику, при цьому судом роз'яснено право звернення до суду на загальних підставах (т.2, а.с.223-223б).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 серпня 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, а саме, зобов'язати ОСОБА_2 знести відмостку до заднього фасаду будинку по АДРЕСА_2 площею 2,3 кв.м, що знаходиться на земельній ділянці АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності; крім того, зобов'язати ОСОБА_2 знести огорожу на межі ділянки АДРЕСА_2 та ділянки АДРЕСА_1 та зайнята нею, у придатний для використання стан, а також стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені судові витрати.

Зазначав, що суд не взяв до уваги висновки судової земельно-технічної експертизи № 1 від 10.05.2016 року по справі № 2-2597/12. Вказував, що судом не наведено доказів того, що відбулась зміна чи спотворення даних, які знаходяться на електронному носії та використовувались експертом про складанні висновку. Зазначав, що ОСОБА_2 не оскаржувала та не заперечувала інформацію, що викладена в планах-схемах земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в «Технічному звіті із землеустрою», який виготовлений КП «Київських інститут земельних ресурсів» на виконання умов договору.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду та відкрито апеляційне провадження у справі (т.3, а.с.3).

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

15 грудня 2017 року набув чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ (Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У відповідності до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, та відсутність порушення будь-яких прав та свобод позивача відповідачем, а саме зайняття відповідачем ОСОБА_2 частини земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

З висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції повністю погодитись не може враховуючи наступне.

Судом установлено, що рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №379-12/1813 земельну ділянку площею 0,0414 га за адресою: АДРЕСА_1, к.н НОМЕР_1 у Оболонському районі м. Києва передано у власність гр. ОСОБА_3 для ведення садівництва.

На підставі договору дарування зазначена земельна ділянка знаходиться у власності ОСОБА_1, позивача у справі. Право власності зареєстровано в ГУ земельних ресурсів (державний акт від 02.07.2010 №04-7-02597).

Державним актом на право власності на землю серії НОМЕР_2, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 78-2-01089 від 30.10.2000, посвідчено право власності ОСОБА_2, відповідача у справі, на земельну ділянку площею 0,0407 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, к.н НОМЕР_3 у Оболонському районі м. Києва (т.1, а.с.25-26).

Довідкою про погодження прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію від 17.02.2010 р. № 015-559/д, виданою Київською міською радою відповідачу, зазначено, що об'єкт відповідача: садовий будинок (літ. А) (в тому числі: прибудова (літ. а), прибудова (літ а-3), тераса (літ.а-4)), розташований на земельній ділянці загальною площею 407 кв. м. в межах, визначених Державним актом на право власності на землю серії НОМЕР_2 (т.1, а.с.24).

Згідно Сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам реєстраційний номер НОМЕР_4, виданим Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 27.02.2010 року, розташована за адресою: АДРЕСА_2 прибудова до садового будинку літ. а-3, тераса літ а-4 відповідає державним будівельним нормам, стандартам та правилам (т.1, а.с.27).

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що він є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Його сусідка відповідачка ОСОБА_2 (ділянка АДРЕСА_2) при проведенні реконструкції та прибудови до свого будинку, незаконно зайняла частину належної йому земельної ділянки та встановила огорожу. Таким чином, відбулось самовільне зайняття частини земельної ділянки та використання її без відповідних правових підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 375 ЦК України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Частинами 2 та 3 статті 1 ЗК України закріплено, що державою гарантується право власності на землю, використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також застосування інших, передбачених законом способів.

За правилами ч.ч. 1 та 2 ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Як убачається з висновку експерта від 10 травня 2016 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, огорожа, яка встановлена ОСОБА_2 на АДРЕСА_2 та діл. АДРЕСА_1 на межі діл. АДРЕСА_2 та діл. АДРЕСА_1 за фактичним розташуванням згідно визначених координат кутів в просторі знаходиться на земельній ділянці АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, по відношенню проходження суміжної межі згідно правовстановлюючих документів на земельні ділянки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Садовий будинок який належить ОСОБА_2 за фактичним розташуванням частково (стіною заднього фасаду площею 0,4 кв.м., відмосткою до стіни заднього фасаду садового будинку площею 2,3 кв.м.) знаходиться на земельній ділянці АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 по відношенню проходження суміжної межі між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, згідно правовстановлюючих документів на земельні ділянки АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Розміщення садового будинку на АДРЕСА_2 в частині фактичного його розташування не відповідає вимогам п. 3.25* ДБН 360-92** відносно до межі ділянки 5. Відповідно до визначених координат кутів садового будинку, який належить ОСОБА_2, за його фактичним розташуванням не дотримано відстані від найбільш виступної конструкції стіни заднього фасаду до межі сусідньої ділянки АДРЕСА_1 (не менше 1-го метра), яка належить ОСОБА_1, а саме за фактичним розташуванням стіна заднього фасаду садового будинку частково розташована на земельній ділянці АДРЕСА_1, частково на суміжній межі з ділянкою АДРЕСА_1, а відмостка даного будинку в частині стіни заднього фасаду знаходиться повністю на суміжній земельній ділянці АДРЕСА_1, що не дає можливості ОСОБА_2 здійснювати поточний ремонт садового будинку в частині стіни заднього фасаду без порушення території суміжної земельної ділянки АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 (т.2, а.с.148-162).

Крім того, в матеріалах справи знаходиться Технічний звіт із землеустрою щодо встановлення (відновлення) спільної межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2 для введення садівництва на АДРЕСА_2 та діл. АДРЕСА_1, який виготовлено КП «Київський інститут земельних ресурсів» на виконання умов договору, укладеному між сторонами.

Дані технічного звіту із землеустрою співпадають з висновком судової земельно-технічної експертизи №1 від 10 травня 2016 року та є належним доказом того, що частина огорожі, яка встановлена ОСОБА_2, знаходиться на земельній ділянці АДРЕСА_1, що належить позивачу ОСОБА_1

Аналогічний висновок міститься в Акті обстеження земельної ділянки Департаменту земельних ресурсів КМДА від 20 грудня 2016 року.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року)кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами 1, 2 статті 77 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем доведено обставини,на які він посилається як на підставу своїх вимог, що підтверджується відповідними доказами, а саме, що фактичне розташування огорожі, яка встановлена ОСОБА_2 на АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на те, що висновок експерта від 10 травня 2016 року є недопустимим доказом, оскільки інформація для проведення експертизи, що містилась на електронному носії, не захищена цифровим підписом.

Колегія суддів вважає, що вказаний висновок суду є безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року було призначено судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено ряд відповідних питань для вирішення спору, проведення експертизи доручено експертам науково-дослідної лабораторії судових експертиз та попереджено їх про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

Гарантії незалежності судового експерта та правильності його висновку встановлені Законом України «Про судову експертизу».

За результатами проведення судової земельно-технічної експертизи складено висновок експерта від 10 травня 2016 року, який оформлено у відповідності до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, підписаний експертом науково-дослідної лабораторії судових експертиз та містить гербову печатку експертної установи.

Судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для сумніву в достовірності, точності, дійсності та об'єктивності складеного висновку щодо визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об'єктів на спірних земельних ділянках їх розташуванню у відповідній технічній документації та визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж.

З огляду на викладене, враховуючи надані докази в їх сукупності, судом апеляційної інстанції встановлено, що частина огорожі із білої цегли знаходиться на земельній ділянці АДРЕСА_1, що належить позивачу ОСОБА_1, порушує права позивача на вільне та безпечне володіння, користування та розпорядження належною йому частиною земельної ділянки, а тому є підстави для задоволення вимог про усунення позивачу перешкод у користуванні його земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_2 знести за власний рахунок частину огорожі, яка встановлена нею, а також привести цю земельну ділянку у придатний для використання стан.

Разом із тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення іншої частини позовних вимог ОСОБА_1, а саме, щодо зобов'язання відповідача знести відмостку до стіни заднього фасаду садового будинку, площею 2,3 кв. м, що знаходиться на належній позивачу земельній ділянці, з огляду на наступне.

Відмостка є частиною капітальної будівлі, її знесення призведе до руйнації садового будинку відповідачки, що порушить гарантоване Конституцією України її право на житло. Площа земельної ділянки, яка зайнята частиною відмостки садового будинку відповідача є незначною, а тому знесення відмостки, яка є частиною капітальної споруди (будинку), не є співрозмірним з обсягом порушеного права позивача.

Порушене відповідачем право може бути захищено в інший передбачений законом спосіб, зокрема, шляхом стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації за частину займаної нею земельної ділянки або ж шляхом виділення позивачу іншої частини земельної ділянки у рахунок компенсації тієї площі, яку охоплює будинок відповідача.

Оскільки рішення суду має бути не лише законним, а й справедливим, то колегія суддів відмовляє позивачу у задоволенні зазначених позовних вимог.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим в повному обсязі, тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, виплатити різницю іншій стороні(ч.10 ст.141 ЦПК). Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог та розміру понесених витрат суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 9 740, 72 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Обслуговуючий кооператив «Садово-дачне товариство «Оболонь», Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації (Київської міської ради), про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 протягом двох місяців з дня набрання цим рішенням законної сили знести за власний рахунок частину огорожі із білої цегли, яка знаходиться на земельній ділянці АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 (по відношенню проходження суміжної межі т. 3-4, т. 1-2 згідно правовстановлюючих документів на земельній ділянці АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 відповідно до висновку судової експертизи).

Зобов'язати ОСОБА_2 після вчинення дій по знесенню частини огорожі, привести земельну ділянку, яка була зайнята цією огорожею, у придатний для використання стан.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат 9 740,72 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко А.А. Пікуль