Номер справи 623/2347/17
Номер провадження 2/623/69/2018
РІШЕННЯ

іменем України

01 серпня 2018 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді: Одарюка М.П.

за участю секретаря судового засідання: Соломки В.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу №623/2347/17 за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа- служба в справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області про збільшення розміру аліментів, відібрання дитини у батька і повернення її матері та про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи - служба у справах дітей Ізюмської міської ради, служба у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини з батьком та припинення стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

Зміст позовних вимог, пояснення сторін.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що з 2009 року перебувала у фактичних шлюбних стосунках з відповідачем.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_5, батьком якої є відповідач по справі.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач сплачує аліменти не регулярно. На теперішній час малолітня донька потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв'язку з чим збільшуються потребу в якісному харчування, одязі, навчанні у дитячому садочку і таке інше.

Позивачка не заперечувала проти спілкування батька з дитиною.

У травні 2017 року відповідач умовив позивачку надати йому дозвіл на поїздку з донькою до Києва для консультації з кваліфікованими лікарями та запевнив позивачку, що через тиждень поверне доньку додому.

Позивачка вважає, що відповідач протиправно без її на то згоди змінив постійне місце проживання дитини.

Посилаючись на те, що вона має постійне місце роботи, забезпечена житлом, позитивно характеризується як за місцем роботи так і за місцем проживання, а також те, що донька є малолітньою та потребує виключно материнської турботи та догляду просить суд:

1.Збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 серпня 2015 року з ОСОБА_4 на її користь на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 по 1500,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття.

2. Ухвалити рішення про відібрання у ОСОБА_4 малолітню доньку ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 і повернути її матері ОСОБА_1.

3. Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 з її матір'ю ОСОБА_1.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою з до ОСОБА_1 про визначення місця проживання їх малолітньої доньки ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею та припинення стягнення аліментів на утримання доньки.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що за домовленістю з ОСОБА_1 в травні 2017 року разом з донькою ОСОБА_5 виїхав до м. Києва для проведення медичного дослідження. 13.05.2017 року ОСОБА_1 передала доньці одяг та медичну карту. За рекомендацією лікарів доньці було рекомендоване довготривале оздоровлення та реабілітація на морі.

Мати дитини ОСОБА_1 була обізнана про хід лікування дитини та перед поїздкою на море, вона відвідувала доньку, та пославшись на велику зайнятість на роботі, на наступний день виїхала до м. Ізюм.

Посилається на те, що донька не отримує потрібного нагляду з боку матері, що негативно позначається на стані її здоров`я, а також на її психічному стані. Мати перебуває на роботі від 4 днів до тижня, працюючи вночі.

Вважає, що визначення місця проживання доньки саме з ним буде в повній мірі відповідати інтересам дитини, оскільки мати дитини не може дати їй належного виховання та розвитку, матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних та безпечних для здоров`я дитини умов проживання.

Також, ОСОБА_4 вказує на те, що фактично з 04.05.2017 року донька перебуває на його повному утриманні, а тому вважає недоцільним стягнення з нього аліментів на утримання донька на користь ОСОБА_1 з 04.05.2017 року та у подальшому при визначенні місця проживання дитини з ним.

Представники позивача та позивачка за первісним позовом в судовому засіданні первісний позов підтримали та просили задовольнити, а в задоволенні зустрічної позовної заяви - відмовити за недоведеністю.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнав, просив задовольнити вимоги зустрічної позовної заяви.

Представник третьої особи (служба у справах дітей Ізюмської міської ради) підтримують первісний позов, просять визначити місце проживання дитини з матір`ю.

Третя особа, служба у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації Київської області, надали суду письмові заяву про розгляд справи без участі їх представника.

Зважаючи на строки розгляду справи, те, що у судові засідання, в тому числі на останнє, яке відбулось 01 серпня 2018 року, не прибули відповідач ОСОБА_4 та його представник, представник надав клопотання про відкладення розгляду справи, яке не містило доказів поважності причин неявки представника або особисто ОСОБА_4, відомостей про те, що ОСОБА_4 був позбавлений можливості з`явитись до судового засідання та прийняти в ньому участі у режимі відеоконференції, не надано, судом у відповідності до ч.3 ст. 223 ЦПК України було прийнято рішення про подальший розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

Крім того, суд розцінює заяви ОСОБА_4 про відмову від інших представників, подану 31 липня 2017 року, без документального підтвердження припинення договірних відносин із представниками (адвокатами) як намір штучно здійснити заходи по відкладенню та затягуванню розгляду справи.

При таких обставинах, суд вважає за доцільне розглянути справу за відсутністю відповідача та третьої особи за наявними у справі документами.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 серпня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 липня 2015 року і до повноліття дитини (Том 1 а.с.15).

Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку із змінами, внесеними до Сімейного кодексу України, визначений рішенням суду розмір аліментів на теперішній час є нижчим, ніж встановлено законом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Така ж правова позиція викладена у постанові ВСУ від 05.02.2014 при розгляді справи № 143цс13.

Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З наданих квитанцій та платіжних доручень вбачається що з часу винесення рішення суду про стягнення аліментів, відповідач здійснював оплату аліментів щомісячно в сумах від 360 грн. до 3401,54 грн., сплату аліментів сторони не заперечували.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд враховує, що з 2015 року (моменту присудження з відповідача аліментів) дитина підросла і витрати на її утримання істотно збільшилися, до подій, які передували проживання дитини ОСОБА_5 у батька, дитина відвідувала дитячий садок, а з врахуванням того, що визначений судовим рішенням розмір аліментів на даний час є незначний та зменшилась купівельна спроможність присудженої суми, суд приходить висновку про погіршення майнового стану одержувача аліментів, що позбавляє можливості її забезпечити належне утримання дитини і є підставою для зміни аліментів.

Належних і допустимих доказів зміни матеріального стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів, що є підставою для збільшення розміру аліментів саме до 1500 грн., позивачем суду не надано.

Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року становить 1860 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині збільшення розміру аліментів на утримання доньки підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімума для дитини відповідного віку, щомісячно.

Даний розмір аліментів не є значним, не ставить відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності.

2. Позовні вимоги ОСОБА_1 про відібрання від ОСОБА_4 малолітньої доньки ОСОБА_5.

Суд зазначає наступне, що відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З врахуванням ретельного дослідження усіх обставин справи, суд вказує на те, що позивачка в судовому засідання підтвердила той факт, що малолітня донька Аніта на теперішній час (в тому числі станом на день винесення судового рішення) проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_2, а тому позовні вимоги в частині відібрання дитини у ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

3. Позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 з її матір'ю ОСОБА_1

Із копії свідоцтва про народження малолітньої ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (Том 1 а.с.10).

Батьки дитини в зареєстрованому шлюбі не перебувають.

Згідно довідки КЖРЕП -1 від 02.07.2015 року гр. ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 ( Том 1, а.с.17), яке належить їй на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (Том 1, а.с. 12).

Згідно характеристики, складеної головою ОСББ «Спільний дім на Жуковського» ОСОБА_13, відносини в родині ОСОБА_9 добрі, матір виховує дитину Аніту, мати зарекомендувала себе з позитивної сторони, скарги відсутні (Том 1, а.с. 11).

Згідно довідки ФОП ОСОБА_14 ОСОБА_1 працює барменом - офіціантом БВ «Смерека», заробітна плата становить 3200,00 грн. в місяць (Том 1, а.с.24).

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 вбачається, що житло розміщене на 7 поверсі 9 поверхового будинку, складається з 4 кімнат, загальна площа квартири складає 79,5 кв.м. Умови проживання задовільні, квартира утримується в чистоті і порядку, в наявності всі комунальні зручності.

Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дитини є окрема кімната, достатньо місця для ігор та відпочинку. За результатами співбесіди і ставлення членів сім'ї до рішення прийняти на виховання дитину - всі члени сім'ї бажають повернути малолітню ОСОБА_5 в свою родину (Том 1 а.с.41).

Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області № 0470 від 23.09.2015 року встановлено порядок побачення між гр. ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3, та його малолітньою донькою ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_4 щосереди з 10-00 до 13-00 години щонеділі з 10-00 до 13-00 години, за попередньою домовленістю з матір'ю, зі збереженням звичайного для дитини режиму дня, з урахуванням стану її здоров'я. Визначено місце зустрічей за місцем проживання матері (Том 1 а.с.16).

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка зверталась з заявами до Ізюмського міського голови та органу опіки та піклування з приводу систематичного порушення ОСОБА_4 рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 23.09.2015 року № 0470 (Том 1, а.с.18,20).

Згідно інформації Ізюмського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №16 від 12.09.2017р. за №01-90/278 Аніта відвідувала І молодшу групу №8 «Гномики» з 01.08.2016р. по 31.07.2017р., дитиною опікується мати ОСОБА_1, з 01.04.2017р. дитина не відвідує дошкільний навчальний заклад (Том 1, а.с. 23).

04 травня 2017 року за домовленістю з ОСОБА_1 ОСОБА_4 взяв доньку на побачення і обстеження до м. Києва та не повернув, посилаючись на те, що нібито вона не належним чином доглядає за донькою. Дані обставини не заперечуються позивачем та відповідачем.

З того часу батько змінив місце проживання дитини без згоди матері, чинить їй перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки, відмовляється повернути дитину матері та не дає її для побачення, на телефонні дзвінки відповідає рідко, що підтверджується розпечатками телефонних розмов (том 3 а.с.222-254, 243-254), на смс-повідомлення не відповідає (том 3, а.с. 239-242).

В матеріалах справи є відомості про те, що ОСОБА_1 зверталась до Солом'янського УП ГУНП у м. Києві із з приводу того, що ОСОБА_4 обманним шляхом забрав спільну малолітню доньку Аніту та чинити перешкоди в спілкуванні з нею (копія висновку по матеріалу ЖЄО № 24331,24590 від 05.04.2018 року, том 3, а.с.170-174).

Сільським головою Пилиповицької сільської ради Бородянського району Київської області складено довідку про те, що в с. Пилиповичі по вул. Незалежності, 21 проживають без реєстрації ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (том 3, а.с. 82).

У характеристиці, наданій ОСОБА_4 ОСОБА_16 та ОСОБА_17, підписи яких засвідчені сільським головою ОСОБА_18, ОСОБА_4 характеризується з позитивної сторони як особистість та батько дитини ОСОБА_5 (Том 1, а.с. 135).

Згідно довідки №22 від 06.12.2017р., виданої Дошкільним навчальним закладом №478, її донька Аніта поступила в ДНЗ 04.09.2017р., не відвідує ДНЗ з 11.09.2017р. (Том 2,а.с. 9).

З листа Комунального закладу Бородянської районної ради «Бородянський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 05.12.2017р. за №01-15-888 вбачається що ОСОБА_4 звертався з дитиною ОСОБА_5 до сімейного лікаря Пилиповицької амбулаторії загальної практики сімейної медицини 09.06.2017р. з приводу диспансерного обліку, рішенням дитячої ЛКК КЗ БРР «Бородянський ЦПМСД» дитині видана довідка з рекомендацією перебування в санаторному дитячому закладі для дітей з неспецифічними захворюваннями органів дихання. (Том 1, а.с. 186).

З листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» №1278 від 21.11.2017р., виписки з амбулаторної картки встановлено що Аніта разом з батьком зверталась до цього закладу, встановлено діагнози: риніти, порушення ШКТ, риноаденоїт, гострий ринофаренгіт, функціональний закреп, бронхіт, (Том 2, а.с. 118-120).

Згідно довідки №192 від 08.11.2017р. ОСОБА_5 дійсно пройшла курс лікування бронхіту в санаторії «Молдова» (Том 1, а.с. 81).

Згідно документів (поштові чеки, описи, тощо), наданих до суду, відповідач ОСОБА_4 придбавав мобільний телефон та речі для ОСОБА_5 (том 1, а.с. 128-132,143), направлені ОСОБА_1 речі ОСОБА_4 відмовився отримувати, про що свідчать повернуті посилки з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання" або "відмова від отримання" (том 2, а.с. 253-264).

ОСОБА_1 за медичною допомогою в КЗОЗ ЦП МСП останні п`ять місяців з лютого 2018 року не зверталась, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (том 2, а.с. 235-236).

Свідки ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_9, ОСОБА_22,ОСОБА_23, ОСОБА_24,ОСОБА_25 в судовому засідання пояснили, що малолітня Аніта проживала з народження з матір'ю, дітина хворіла звичайними простудними захворюваннями. Батька, ОСОБА_4, бачили рідко.

Свідок ОСОБА_26 (вихователь дитячого садочка) та свідок ОСОБА_27 пояснили суду, що дитину приводила в садочок і забирала мати, дитини завжди була охайно одягнута, дитина прив'язана до матері. Коли дитина хворіла, мати завжди телефонувала до садочка. Батька дитини бачили один раз. Батько дзвонив вихователю два рази, цікавився успіхами дитини, станом здоров'я.

Свідок ОСОБА_28 пояснила суду, що ОСОБА_4 знає багато часу, він не гарно себе поводив, а коли народилася донька, зовсім переїхав жити до міста Києва. Коли ОСОБА_4 допустили до дитини, він забрав її до м. Києва. Раз 7-8 їздили до Києва шукати дитину, але так і не знайшли.

Свідок ОСОБА_7 ( сестра ОСОБА_4.) пояснила, що відносини її брата з ОСОБА_1 були складні. В будинку є всі умови для проживання дитини та її матері, однак ОСОБА_1 не стала там жити, з якої причини, свідок пояснити суду не змогла. ОСОБА_1 потім приїздила , но лишатись не захотіла.

Свідок ОСОБА_29 (сусід ОСОБА_4.) надав покази суду, що знає ОСОБА_4 декілька років, він проживає разом з дитиною ОСОБА_5, будинок в с. Пилиповичі у нормальному стані, батько турбується про дитину, не бачив щоб батько вживав алкогольні напої.

Свідок ОСОБА_30 (завідувач Пилиповицької амбулаторії сімейної медицини) повідомив, що батько з дитиною ОСОБА_5 звертались до лікарні неодноразово, призначалось лікування, в тому числі на морі, дитина хвороблива, були бронхіти, трахеїти.

Також, представник відповідача заявляв клопотання про додаткові допити свідків, в тому числі ОСОБА_19 та ОСОБА_26, а також допит свідка ОСОБА_31, однак свідок ОСОБА_31 жодного разу до судового засідання не з`являлась, направлені повістки повертались з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання", представник відповідача будь - яких клопотань стосовно забезпечення явки свідка не заявляв, поважності причин неявки свідка у судове засідання не надав, у зв`язку з чим судом у відповідності до ст. 76, 81, 90,91 ЦПК України визначено про неможливість допиту свідка ОСОБА_31

Стосовно додаткових допитів свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_26, то ці особи у відповідності до положень ч.8 ст. 223, ч.4 ст. 240 ЦПК України були допитані у судовому засіданні за відсутності представників відповідача, в подальшому викликались та прибули до суду 01 серпня 2018 року для їх допиту, однак сторона відповідача не з`явилась, цим обставинам суд надав правову оцінку, визнавши їх дії, направленими на затягування судового розгляду, з урахуванням чого прийняв рішення про подальший розгляд справи за відсутністю відповідача та його представника.

Сторони надавали записи телефонних розмов (том 2, а.с. 12-13, 121, том 4, а.с. 88,258) із сторонніми особами.

Відповідно до ст. 236 ЦПК України зміст особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції фізичних осіб може бути досліджений у відкритому судовому засіданні або оголошений за клопотанням учасника справи лише за згодою осіб, визначених Цивільним кодексом України.

Судом було роз`яснено сторонам судового процесу зміст ст. 236 ЦПК України, обов`язок довести згоду осіб на розголошення змісту їх телефонних розмов, однак позивач та відповідач, їх представники таких доказів не надали, з урахуванням чого суд не здійснював дослідження цих доказів.

Згідно акту обстеження умов проживання від 01.11.2017р., затвердженого начальником служби у справах дітей та сім'ї Бородянської РДА, ОСОБА_4 Аніта проживає разом з батьком та рідною тіткою в приватному будинку з усіма зручностями, у дівчини є окрема кімната, повністю обладнана для проживання. В будинку чисто, охайно, опалення дровами, централізоване водопостачання. (Том 1, а.с. 115).

Із висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 31.05.2018 року за № 108-8442 вбачається, що ОСОБА_4 працює, матеріально та житлом забезпечений, позитивно характеризується за місцем роботи, що також підтверджується актом обстеження житлово - побутових умов ( Том 1 а.с.70), копією довідки та службовою характеристикою Клініки сімейної медицини « Здравніца» (Том 1, а.с.73,74), свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (Том 1 а.с.75-77).

Відповідно до акту обстеження житлово - побутових умов від 15.03.2018, складеного працівниками служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, у квартирі за місцем реєстрації батька облаштований мануальний кабінет, умови для проживання дитини не створені (том 3, а.с. 85).

Станом на сьогодні малолітня з батьком мешкає за адресою: Київська область, Бородянський район, с. Пилиповичі, вул. Незалежності, буд. 21, де для дитини відведена окрема кімната, де створені належні умови проживання, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 16.03.2018 року складеного працівниками служби у справах дітей та сім'ї Бородянської районної державної адміністрації Київської області ( Том 1 а.с.70).

Відповідно до висновку психологічного обстеження від 26.04.2018 року, наданого Міським центром дитини Служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради під час дослідження дитина була відкрита, відразу пішла на контакт, не зважаючи на її вік 3,9 років змогла залишатись без тата та не вередувала, коли залишалась із психологом. Поведінкова сфера характеризується достатнім рівнем самоконтролю та саморегуляції у стосунках з дорослими. У дівчинки визначається наявність підвищеного рівні внутрішньої агресивності, що свідчить про напруженість стосунків між батьками та відсутність повноцінного спілкування з матір'ю, повідомила, що вона давно не бачила маму, так як мама живе далеко, що вона за нею дуже скучає, що з мамою їй дуже добре. У дитини виявлена надійна форма емоційної прив'язаності до батька і до матері, сформовай образ сім'ї, однак спостерігається незадоволена природня потреба у присутності, догляді та емоційному контакті з мамою. Незважаючи на задоволення всіх базових потреб у догляді зі сторони батька, у дитини залишається незадоволена потреба у материнській любові, увазі, визнанні і присутності. Молодший дошкільний вік дитини є сенситивним у розвитку та потребує обов'язкової участі материнського об'єкту, так як саме це дозволить дівчинці сформувати адекватну самооцінку, розвинути емоційно - вольову сферу та статево рольову ідентифікацію. Діти такого віку, маючи надійну емоційну прив'язаність, психологічно залежать від материнського об'єкту.

Виходячи з наявних матеріалів справи та інтересів малолітньої дитини, керуючись принципом 6 Декларації прав дитини 1959 р, Законом України « Про охорону дитинства», статтями 19,157,161 Сімейного кодексу України та пунктами 73 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 86 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної з захистом дитини», орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір'ю ОСОБА_1 ( Том 4 а.с.10-12).

В сукупності з викладених обставин вбачається, що обидві сторони відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків, мають позитивні характеристики, належні умови для забезпечення потреб малолітньої дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Частина 2, 3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Крім того, статтею 9 Конвенціїї ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При вирішенні справи та оцінки позицій сторін суд звертає увагу на важливі чинники при визначенні найкращих інтересів дитини, визначених в рішенні Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) «Справа М.С. проти України» від 11.07.2017 року, в якому здійснюючи оцінку стабільності середовища проживання дитини, суд звернув увагу на те, що дитина від народження жила не лише зі своїми батьками, а й разом з бабусею і дідусем, які піклувалися про неї. При цьому суд першої інстанції, визначаючи місце проживання дитини разом із матір'ю, не взяв до уваги той факт, що батьки заявника відігравали значну роль у житті дитини, а суд апеляційної інстанції лише зазначив, що батьки є більш важливими в житті дитини, ніж її бабуся й дідусь. Погоджуючись із цією тезою, ЄСПЛ одночасно зауважив, що з урахуванням конкретних обставин справи такого висновку було недостатньо, оскільки лишилося нез'ясованим, наскільки таке поверхневе сприйняття відповідає конкретній ситуації з донькою заявника та чи буде відокремлення дитини від бабусі й дідуся суперечити інтересам дитини. У зв'язку з цим ЄСПЛ нагадав свою позицію, відображену у попередніх рішеннях, зокрема, у справі «Мамчур проти України», стосовно того, що тривалість часу, проведеного дитиною з дідусем чи бабусею, може стати важливим чинником при визначенні найкращих інтересів цієї дитини.

Відповідно суд прийшов до висновку, що мало місце порушення статті 8 Конвенції у відношенні визначення місця проживання дочки заявника.

Як зазначив ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року обов'язок національних органів влади вживати заходів щодо сприяння спілкуванню того з батьків, хто не є опікуном, з дитиною не є безумовним (див. рішення у зазначеній справі Хокканен, п. 58). Негайне встановлення спілкування може виявитися неможливим, а тому можуть знадобитись попередні та поступові заходи. Більше того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюватимуться обставинами кожної справи та зрештою визначатимуться з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов'язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов'язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (див., серед іншого, рішення у справі «Йохансен проти Норвегії» (Johansen v. Norway), від 7 серпня 1996 року, п. 78, Reports of Judgments and Decisions 1996-III, та у справі Хокканен, згадане вище, п. 58).

Крім того, суд вважає, що в даному випадку відповідач штучно створив умови для проживання дитини з ним, в шлюбі із позивачем не перебуває. Таким чином, відповідач самовільно розлучив позивача із малолітньою дитиною поза будь-які об'єктивні домовленості.

З врахуванням ретельного дослідження усіх обставин справи, суд насамперед оцінює стабільність середовища проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 якій на момент постановлення вказаного рішення, ще не виповнилося 4 років, той факт, що дитина від народження жила з матір'ю, яка піклувалася нею з народження. Поряд з цим суд враховує підтверджену психологом емоційну прив'язаність дитини до матері, негативний вплив на малолітню через ймовірний розрив усталених емоційних зв'язків з матір'ю та зміни постійного місця проживання.

Крім того, суд враховує і ті обставини що батько дитини, розуміючи те, що відсутні будь-які обставини, що уповноважує можливість не надавати дитину Аніту для зустрічей з матір'ю, на протязі тривалого часу (більше року) уникав спілкуванню матері з дитиною, та навпаки, доказів створення перешкод батьку дитини ОСОБА_1 в побаченнях та спілкуванні дитини, до суду не надано, що свідчить про належне виконання своїх обов`язків матір`ю, яка не перешкоджала можливості дитини гармонійно розвиватись, спілкуватись та проводити час з батьком.

ОСОБА_4 не надавав можливості спілкуватись з дитиною матір`ю як безпосередньо, так із за допомогою телефонних розмов, раціональних пояснень вчинення таких дій ОСОБА_4, на думку суду, не зміг надати.

Суд вважає, що наявність певних захворювань у дитини, які потребували лікуванню, про що наголошував відповідач та заперечувала позивач, не може слугувати підставою для неповернення дитини до матері, забезпечення належного рівня здоров'я дитини є обов'язком обох батьків.

За таких обставин при вирішенні спору суд, дотримуючись принципів, визначених Декларацією прав дитини та Конвенції про права дитини, положеннями національного законодавства, ст.153,163 СК України, приймаючи до уваги найкращі інтереси дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 з її матір'ю ОСОБА_1

Таким чином, враховуючи те, що вимоги зустрічного позову є прямо протилежними до первісного позову, вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, понесені стороною позивача та позивача за зустрічним позовом судові витрати покладаються відповідно на позивача та позивача за зустрічним позовом, яким відмовлено в їх позовах.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В заяві від 26.07.2018 року вказує суду, що докази про розмір судових витрат будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Таким чином, суд призначає судове засідання на 06 серпня 2018 року для винесення додаткового судового рішення стосовно розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77,81, 141,280,281,282 ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 150, 157, 160, 161, 162, 164, 166, 192 Сімейного Кодексу України, суддя,-, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом до ОСОБА_4, третя особа- служба в справах дітей Ізюмської міської ради Харківської області про збільшення розміру аліментів, відібрання дитини у батька і повернення її матері та про визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, шляхом зміни способу їх присудження, а саме: стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт НОМЕР_3, РНОКПП НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт НОМЕР_4, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2) аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 вересня 2017 року і до повноліття дитини.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою: АДРЕСА_2.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи - служба у справах дітей Ізюмської міської ради, служба у справах дітей Бородянської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини з батьком та припинення стягнення аліментів - відмовити в повному обсязі.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 06 серпня 2018 року о 10 год. 30 хв.

Надати позивачу строк до 06 серпня 2018 року для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення буде виготовлено впродовж десяти днів до 10 серпня 2018 року.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М. П. Одарюк