Дата документу 11.06.2018
Справа № 334/1235/17
Провадження № 2/334/573/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Ісакова Д.О.

при секретарі Адаменко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначив, що він проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан. Під час виконання службових обов'язків в Демократичній республіці отримав вогнепальне осколкове поранення голови (контузія головного мозку - 1984 р.), наслідком якого є рубець шкіри в лобній ділянці справа розміром 1,4х0,2 см, що підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово - медичної експертизи №2306/Ж від 25.11.2015 року, які призвели до розвитку: «Стійких наслідків перенесеної ЗЧМТ, ГПМК в басейні ЛСМА з правобічним геміпарезом (2010 рік), з постінсультною кістою в лівій задньо-лобно скроневій області (МРТ 31.07.2013 року) у вигляді посттравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІІ ст.., прогресуючого перебігу з вираженим церебростенічним синдромом, вестибуло - атактичним синдромом, вегето - судинною дисфункцією, лікворо - гіпертензивним синдромом, стійкою цефалгією, мнестичним зниженням центральної вестибулярної дисфункції ІІІ ст.., епілепсії з рідкими епілептичними припадками Церебрального атеросклерозу ІІІ ст.. Гіпертонічної хвороби ІІІ ст.., ступінь 3, ризик 4. ІХС Постінфарктного кардіосклерозу. СН ІІ А, ФК ІІ, що підтверджено витягом із протоколу засідання Центральної військово - лікарської комісії №4613 від 04.12.2015 року. Згідно виписки із акта огляду МСЕК серії АД №149623 ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності, що є підтвердженням того, що його здоров'я з кожним роком тільки погіршується. Після проходження військової служби, позивач отримав значні чисельні захворювання, які турбують його і по сьогоднішній день. Внаслідок захворювання та поранень, отриманих під час проходження військової служби позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки внаслідок проходження військової служби він отримав чисельні захворювання. ОСОБА_1 щоденно турбують головні болі, які підсилюються при фізичному навантаженні, часто виникає запаморочення, похитування при ході, погіршення пам'яті, зниження слуху, працездатності, порушення сну, нудота, загальний озноб, дискомфорт в області серця, різку слабкість, оніміння язика, губ, кінцівок, закладеність носа, підвищення АТ, тривогу, дратівливість, болі в хребті та ногах. У зв'язку з пораненнями та захворюваннями, отриманими під час захисту Вітчизни порушено нормальний життєвий стан позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. Через контузію головного мозку ОСОБА_1 щодня турбують запаморочення, шум в голові, біль в шийному-грудному поперековому відділах хребта, який збільшується при ходінні впродовж 3-4 годин, відчуває сильну, нестерпну головну біль. Після такого короткотривалого ходіння чи виконання будь-якого фізичного навантаження позивач має 2-3 дні перебувати в постільному режимі, оскільки біль є надто сильним та нестерпним, внаслідок чого він стає роздратованим, що позначається на його

відносинах з родиною та знайомими. Всі ці фактори позначилися на його сні, за останній рік він страждає на безсоння, не спить по 4 дні, потім - 1,5-2 години поверхневого сну і знову 4 дні безсоння на фоні сильних больових відчуттів. Окрім цього, заробітна плата ОСОБА_1 була основним засобом існування його родини, а на теперішню пенсію він не може забезпечити себе та свою родину хоча б самим необхідним, що додає йому багато неприємних відчуттів. Він змушений витрачати кошти на відновлення свого здоров'я, оскільки в місцевій поліклініці у видачі безоплатних медикаментів відмовляють, а платні ліки він не може придбати через їх високу ціну. Це поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, який був в той час, коли він працював. Позивач не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, яке виражається у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначається на його душевному стані.

Позивач просить стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду у розмірі 100 000,0 грн.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач у судове засідання не з'явився, суду надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі та просив відмовити у позові. Також представником відповідача суду був наданий відзив.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28.04.1983 року по 11.05.1985 року проходив службу на території Демократичної республіки Афганістан, що підтверджується копієй військового квитка позивача. (а.с.19-23).

Згідно протоколу № 4613 від 04.12.2015 р. засідання Центральної військово-лікарської комісії встановлено, що травма, поранення (контузія) та захворювання пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. (а.с.24).

Згідно висновку МСЕК від 28.12.2015 р. ОСОБА_1 була надана перша група «Б» інвалідності безстроково. (а.с.28).

Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №2306/Ж від 25.11.2015р. у нього виявлений рубець подовженої форми в лобній ділянці справа є наслідком загоєння рани, яка виникла внаслідок розривної дії снаряду, що могла бути спричинена у зазначений строк, тобто у 1984 році. (а.с.29)

Згідно з ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про

судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.

Позивач, звертаючись із позовом про стягнення моральної шкоди, пов'язує її з отриманими ним захворюваннями внаслідок поранення під час виконання у 1980 році інтернаціонального обов'язку, при цьому посилається на положення ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як на підставу для задоволення позову. Але в даному випадку посилання позивача на Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є необґрунтованим, оскільки на час проходження військової служби у період з 28.04.1983 по 11.05.1985 роки не діяв Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», прийнятий 20 грудня 1991 року та ЦК України 2003 року.

Так, для військовослужбовців (за наявністю підстав) передбачено відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Однак, відповідно до п.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу.

ОСОБА_1 не є військовослужбовцем, оскільки був звільнений з військової служби ще у 1985 році, про що є відмітка у військовому білеті.

Тому він підпадає під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У відповідності із п. 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст.58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Отже, спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.

Законодавство, що було чинним на момент отримання позивачем ушкодження здоров'я (1983-1985 роки), не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв'язку з ушкодженням її здоров'я.

Згідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з'ясовувати коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Враховуючи те, що позивач отримав поранення (травму) при виконанні службових обов'язків в Демократичній Республіці Афганістан у період з 28.04.1983 року по 11.05.1985 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (який набув чинності після 20 грудня 1991 року) та ЦК України, коли діючим законодавством взагалі не передбачалось регулювання правовідносин з відшкодування моральної шкоди, тому позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають, оскільки шкода заподіяна позивачеві ще до 1991 року.

Вказаний висновок відповідає висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 02.04.2018 року в аналогічній справі №334/2740/17.

Наявність шкоди не породжує безумовного обов'язку її компенсації, факт протиправних дій відповідача підлягає доказуванню, також доказуванню підлягає причинний зв'язок між шкодою і діями відповідача, проте, позивач не довів переконливими доказами підстав свого позову.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ісаков Д. О.