Провадження № 2/522/2034/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Фуцур Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту, свідоцтв про право на спадщину недійсними, поновлення строку на прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування, вселення-

ВСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

Позивач ОСОБА_1 01.08.2017 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання заповіту, свідоцтв про право на спадщину, договору купівлі-продажу недійсними, визнання права власності в порядку спадкування.

27.02.2018 року позивачем було змінено підставу позову та, за останніми вимогами, просить суд:

- Визнати заповіт ОСОБА_5, згідно якого на користь ОСОБА_2 заповідано все її майно, в тому числі АДРЕСА_1, посвідчений державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, реєстровий номер № 1-2251 від 10.06.1999 року, недійсним, внаслідок невідповідності волі заповідача в силу тяжких обставин, які були спричинені її хворобою та викликані необхідністю витрачати кошти на лікування, придбання ліків, на обслуговування та інше;

- Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 22.12.2004 року ВВТ № 431862, видане Шостою одеською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_2;

-Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 22.12.2004 року ВВТ № 431863, видане Шостою одеською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_2;

- Поновити строки на прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті його матері ОСОБА_7;

- Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 на 1/2 частки від 1/3, яка належить ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2;

- Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 на 1/2 квартири АДРЕСА_3;

- Вселити ОСОБА_1 у квартиру за адресою: АДРЕСА_1;

- Вселити ОСОБА_1 у квартиру за адресою: АДРЕСА_4.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.2017 року в якості забезпечення позову накладено арешт на квартиру № 116, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 5 та на квартиру № 16, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Розкидайлівська, 45.

17.10.2017 року ухвалою суду витребувана належним чином завірена копія спадкової справи № 574/2000, заведеної до майна ОСОБА_5, померлої 28.06.2000 року.

Позивач та його представники в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала відзив на позовну заяву, в якому також просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

ІІ. ДОВОДИ ( АРГУМЕНТИ) СТОРІН.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що заповіт складений ОСОБА_5 ( матірю позивача), згідно якого на користь ОСОБА_2 ( брата позивача) заповідано все її майно складений внаслідок невідповідності волі заповідача в силу тяжких обставин, які були спричинені її хворобою.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом.

Представник відповідача наголошувала на тому, що вищезазначені доводи позивача щодо невідповідності складання заповіту волі заповідача не підтверджені належними та допустимими доказами, а базуються лише на поясненнях позивача, у звязку із чим просила суд в задоволенні позову відмовити.

ІІІ. ФАКТИЧНИ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

Позивач та відповідач по справі є синами ОСОБА_5, яка померла 28.06.2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 259560, виданого повторно Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 6332 ( а.с. 57).

Перед смертю ОСОБА_7 захворіла, діагноз захворювання яєчників st Ivcт., IV клінічна група ( правостороння тубоваректомія 30.07.98) Канцероматоз органів черевної порожнини. Асцит. Цукровий діабет 2 типу, вперше виявлений. Дата поступлення 14.02.2000, дата виписки 16.03.2000 року. Також з виписки історії хвороби вбачається, що ОСОБА_7 хворіла на рак яєчників.

Внаслідок смерті відкрилась спадщина на все, належне їй, майно. До складу якої увійшла квартира АДРЕСА_3, яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу за реєстровим № 2-3485 від 21.05.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори та 1/3 частина квартири АДРЕСА_5, яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу за реєстровим № 4-Д-10738 від 21.09.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори.

Перед смертю ОСОБА_7 склала заповіт від 10.06.1999 року, посвідчений державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6,де вказано, що усе моє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде мені належати і на що я за законом матиму право, в тому числі на належну мені квартиру АДРЕСА_5, заповіла ОСОБА_2 ( відповідачу по справі).

21.12.2000 року ОСОБА_2 звернувся в Шосту одеську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_5.

22.12.2004 року Шостою одеською державною нотаріальної конторою на імя ОСОБА_2 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом:

- на квартиру № 16, що знаходиться в м. Одесі, по вул. Розкидайлівська, у будинку № 45, зареєстрованого в реєстрі за № 5-3869 ( спадкова справа № 574/2000), ВВТ № 431862;

- на 1/3 частину квартири № 116, що знаходиться в м. Одесі, по вул. Пироговській, у будинку № 5, зареєстрованого в реєстрі за № 5-3872 ( спадкова справа № 574/2000) ВВТ № 431863.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ.

1.ВИЗНАННЯ ЗАПОВІТУ НЕДІЙСНИМ

Правовідносини, стосовно спадкового права та визнання правочинів недійсним врегульовані Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто фізичною особою з повною цивільною дієздатністю ( ст.1233,1234 ЦК).

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин ( ст.1235 ЦК).

Цивільним кодексом України, а також Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.32015р. «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено певні вимоги щодо складання та посвідчення заповіту. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Можливий варіант, коли нотаріус на прохання особи записує заповіт з його слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем та підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо особа, яка бажає укласти заповіт, за станом здоровя не в змозі зявитися до нотаріальної контори, вона має право запросити нотаріуса додому, де, з врахуванням вимог законодавства про нотаріат, буде посвідчено заповіт (вимоги ст.ст. 1247, 1248, 1253 ЦК України).

Відповідно до вимог частин першої та третьої статті 225 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені ( ч.1 ст. 225 ЦК ).

Підставою для визнання правочину недійсним заст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого2012 року.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання заповіту недійсним, з наступних мотивів:

Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, тільки в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених кодексом випадках ( ч. 1ст. 13 ЦПК України).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України обовязок доведеності обставин, на які посилається сторона як на підставі своїх вимог, покладається саме на сторону, та у відповідності до частини сьомої зазначеної статті визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Так позивач стверджує, що заповіт складений його матірю не відповідає волі спадкодавиці на підтвердження чого він посилається на особисту бесіду з нею, що не може бути розцінено як доказ по даній справі.

Суд критично ставиться до тверджень позивача, що мати обіцяла після смерті залишити все своє майно позивачу та його дітям та залишила спірний заповіт, так як це спростовується заповітом, складеним на ім'я ОСОБА_2, який був дійсний на момент смерті.

Також суд не приймає до уваги позицію позивача, що його мати склала заповіт на ОСОБА_2 проти своєї волі в силу тяжких обставин, які були спричинені її тяжкою хворобою та викликані необхідністю витрачати кошти на лікування та інше, так як позивач не надав судові належних та допустимих доказів на підставу своїх тверджень. Навпаки позивач в судовому засіданні пояснив, що його мати отримувала пенсію, що він також як ї його брат ОСОБА_2 допомагав матері, купував їй ліки. Тобто факт , що ОСОБА_7 перебувала в скрутному матеріальному становищі,та склала заповіт на ім'я свого сина ОСОБА_2 щоб він надавав їй матеріальну допомогу не знайшов свого підтвердження.

2.ЩОДО ВИЗНАННЯ СВІДОЦТВ ПРО ПРАВО НА СПАДЩИНУ НЕДІЙСНИМИ, ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ НА ПРИЙНЯТТЯ СПАДЩИНИ, ВИЗНАННЯ ПРАВА ВЛАСНОСТІ В ПОРЯДКУ СПАДКУВАННЯ ОСОБА_8.

Оскільки в задоволенні вимоги про визнання заповіту складеного ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 від 10.06.1999 року суд вважає за необхідне відмовити, в задоволенні частини вимог щодо визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, поновлення строку на прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування, вселення, які є похідними суд також вважає за необхідне відмовити.

IV. ПРО ЗАСТОСУВАННЯ ПОЗОВНОЇ ДАВНОСТІ

Представником відповідача заявлено вимогу про застосування позовної давності, яку вона мотивує тим, що позивач в позові стверджує, що про наявність заповіту йому стало відомо у 2000 році, коли він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримав інформацію про наявність оскаржуваного заповіту, а до суду він звернувся у 2017 році.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З огляду на те, що підстави позову не знайшли свого підтвердження в досліджених в судовому засіданні доказах, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог, а не за спливом строку позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись:ст.ст. 15, 16, 1233, 1234, 1235, 1247, 1248, 1253 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту, свідоцтв про право на спадщину недійсними, поновлення строку на прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування, вселення - відмовити.

Скасувати арешт на квартиру №116, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Пироговська, будинок 5, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.2017 року.

Скасувати арешт на квартиру №16, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Розкидайлівська, будинок 45, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02.05.2018 року.

Суддя: Р.Д. Абухін

18.04.18