___________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 520/6597/18
Провадження № 2/520/4868/18
УХВАЛА

13.06.2018 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Мохаммад про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

30.05.2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Мохаммад про збільшення розміру аліментів, в якій позивач просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 Мохаммада на її користь на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 січня 2011 року за №2-100/1529/2012, на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Під перевірці позовної заяви, суддею було встановлено її невідповідність вимогам ст. 175-177 ЦПК України, у звязку з чим 31 травня 2018 року постановлено ухвалу, якою вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк терміном в десять днів з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків поданої заяви.

12 червня 2018 року до суду позивачем надано заяву на усунення недоліків поданої заяви, до якої позивачем надано квитанцію на підтвердження сплати судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок.

Оглянувши надані до суду документи, суддею встановлено, що позивачем усунуті недоліки поданої заяви у відповідності до ухвали Київського районного суду міста Одеси від 31 травня 2018 року.

Суд зазначає, що згідно з ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч.6 ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є субєктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно з отриманою судом довідкою з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області встановлено, що ОСОБА_2 Мохаммад, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 04 липня 2008 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

У звязку з чим, суддею встановлено, що зареєстроване місце мешкання відповідача по справі територіально розташовано на території Татарбунарського району Одеської області, що територіально не відноситься до території Київського району міста Одеси.

Позивач звернулась в суд за своїм місцем проживання.

Також суд зазначає, що зазначений спір не може розглядатися судом за місцем проживання позивача на підставі ч. 1 ст. 28 ЦПК України, оскільки підсудність справ за вибором позивача передбачена лише за позовами про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення.

З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено позов про збільшення розміру аліментів.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 січня 2011 року по справі №2-100/1529/2012 аліменти з позивача стягнуті. Між сторонами відсутній спір про право на аліменти.

Підсудність такого спору визначається ст. 27 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство.

Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України.

Згідно з ч. 2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, проте суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин. Відсутність правовідносин виключає можливість судового захисту.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &?о;…&?с; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З урахуванням наявних в матеріалах справи відомостей про місце реєстрації відповідача поза межами Київського району міста Одеси, а саме за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с. Дивізія, вул. А. Дротенко, 171, що територіально відноситься до Татарбунарського районного суду Одеської області, суддею встановлено, що справа Київському районному суду міста Одеси не підсудна.

Зважаючи на вищевикладене, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Мохаммад про збільшення розміру аліментів, повинно бути передано на розгляд Татарбунарського районного суду Одеської області, відповідно до вимог п.1. ч.1 ст. 31 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше пяти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше пяти днів після залишення її без задоволення.

Згідно ч.2 ст. 32 ЦПК України, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст. 27, 31, 32, 187, 354 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Передати цивільну справу №520/6597/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Мохаммад про збільшення розміру аліментів, за підсудністю до Татарбунарського районного суду Одеської області.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу судді протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Передачу справи на розгляд іншому суду здійснити не пізніше пяти днів після закінчення строку на її оскарження.

Суддя Калініченко Л. В.