Постанова

Іменем України

02 травня 2018 року

м. Київ

справа № 734/4254/15-ц

провадження № 61-6613св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

треті особи: приватний нотаріус Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Ткаченко НаталіяВолодимирівна, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 лютого 2016 року в складі судді Соловей В. В. та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2016 року у складі суддів: Острянського В. І., Мамонової О. Є., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 у м. Остер Козелецького району Чернігівської області. У зв'язку з тим, що померлий ОСОБА_6 не мав своєї сім'ї, спадкоємцями за законом є його племінники - ОСОБА_7 і ОСОБА_2 04 вересня 2015 року нотаріусом була заведена спадкова справа після смерті спадкодавця за заявою племінника померлого - ОСОБА_7, який відмовився від прийняття спадщини за законом на користь своїх дітей: ОСОБА_5 і ОСОБА_1 05 жовтня 2015 року від ОСОБА_2, племінника померлого, також надійшла заява про прийняття спадщини, а 16 жовтня 2015 року надійшла заява про прийняття спадщини від ОСОБА_3, яка є дочкою третього племінника померлого - ОСОБА_8 (помер до відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2). З грудня 2014 року ОСОБА_6 потребував сторонньої допомоги, яку надавали позивач, а також інші особи. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майже не цікавилися станом його здоров'я та не надавали матеріальної допомоги і піклування.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила суд усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Ткаченко Н.В., ОСОБА_5, про усунення від права на спадкування відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_9 не надали доказів про те, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ухилялися від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_6 Крім того, не надано докази про те, що спадкодавець ОСОБА_6 потребував допомоги саме від відповідачів.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2016 року рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ненадання допомоги спадкодавцю ОСОБА_6 з боку відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3

у період з грудня 2014 року по день смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1) через наявність фінансових труднощів, за умови надання такої допомоги в необхідних обсягах з боку інших осіб, зокрема, позивачем і ОСОБА_5, та прийняття відповідачами участі у витратах на поховання спадкодавця, за змістом частини п'ятої статті 1224 ЦК України не можуть вважатись ухиленням відповідачів від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік і тяжку хворобу перебував у безпорадному стані.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив належним чином докази, надані позивачем на підтвердження того, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ухилялися від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_6 та, що спадкодавець потребував такої допомоги саме від відповідачів. Зокрема, позивач зазначила, що пояснення, які вказували на потребу тяжкохворого ОСОБА_6 в допомозі від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд першої інстанції не прийняв до уваги. Проте показання свідка ОСОБА_11, що ОСОБА_2 не ухилявся від надання допомоги померлому спадкодавцю суд першої інстанції прийняв як належний доказ.

23 листопада 2016 року надійшов відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу, в якому вказано, що позивач, бажаючи отримати все спадкове майно ОСОБА_6, вдавала, що тільки вона здійснювала догляд за померлим, хоча інших рідних та близьких людей вона самостійно усунула від можливості спілкуватися та доглядати спадкодавця. Також відповідач зазначає, що ОСОБА_6 в період хвороби був забезпечений необхідним доглядом, а допомоги, зокрема, від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не потребував.

30 листопада 2016 року надійшов відзив ОСОБА_3 на касаційну скаргу, в якому вона зазначає, що ОСОБА_1 не надала суду докази на підтвердження потреби спадкодавця ОСОБА_6 у сторонній допомозі з боку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також, що до останніх зверталися за допомогою і вони мали можливість надати таку допомогу, але відмовилися від її надання.

07 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до копії свідоцтва про смерть від 27 серпня 2015 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Остер Козелецького району Чернігівської області.

За своє життя померлий ОСОБА_6 заповіту не склав.

Відповідно до статті 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Спадкоємцями п'ятої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його племінники - ОСОБА_7 і ОСОБА_2

ОСОБА_7 у нотаріальному порядку відмовився від спадкування за законом на користь дочки ОСОБА_1 і сина ОСОБА_5

05 жовтня 2015 року ОСОБА_2 у нотаріальному порядку подав заяву про прийняття спадщини за законом.

16 жовтня 2015 року із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дочка третього племінника, померлого до відкриття спадщини ОСОБА_6, ОСОБА_3

04 вересня 2016 року приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_6

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Частиною п'ятою статті 1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно з матеріалами справи померлий ОСОБА_6 з 06 квітня 2015 року до 23 квітня 2015 року знаходився на лікуванні, після проведення якого був виписаний для подальшого лікування в поліклініці за місцем проживання.

Суди попередніх інстанції, оцінивши показання свідків відповідно до

статті 212 ЦПК України, дійшли обґрунтованого висновку, що ненадання допомоги спадкодавцю ОСОБА_6 з боку відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у період з грудня 2014 року по день смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1) через відсутність фінансової можливості, за умови надання такої допомоги в необхідних обсягах з боку інших осіб, зокрема, позивачем і ОСОБА_5, та неучасть відповідачів у витратах на поховання спадкодавця за змістом частини п'ятої статті 1224 ЦК України не можуть вважатись ухиленням відповідачів від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік і тяжку хворобу перебував у безпорадному стані.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про відмову в позові, виходячи з того, що позивач ОСОБА_1 не довела обставин для застосування частини п'ятої статті 1224 ЦК України, на які посилалася як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік та хворобу був у безпорадному стані та потребував такої допомоги.

Докази та обставини, на які скаржник посилалася в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказані судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська