Провадження № 2/127/6300/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді - Антонюка В.В.,

за участі: секретаря Гончарука І.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_3, про визнання договорів довічного утримання недійсними.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_3, про визнання договорів довічного утримання недійсними. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.03.2017 року між ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, від імені якої діяла ОСОБА_3, укладено два договори довічного утримання, за якими позивач передала у власність відповідача житловий будинок з прибудовами та господарськими будівлями №127 по вул. Лермонтова у м. Вінниця, загальною площею 114,2 кв. м. та земельну ділянку під №127 по вул. Лермонтова у м. Вінниця площею 0,0883 га. Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється інвалідом першої групи по зору з 2004 року, практично повністю сліпа, потребує постійного стороннього догляду. У січні 2017 року позивач отримала перелом кісток та понад два місяці перебувала у гіпсі, практично не могла рухатися, догляд здійснювали сусіди. У березні 2017 року до будинку позивача навідалась відповідач, яка повідомила, що надаватиме фінансову допомогу, доглядатиме за нею, готуватиме, прибиратиме, буде слачувати комунальні послуги та надаватиме іншу необхідну допомогу. Оскільки позивач такої допомоги дуже потребувала, то вона погодилася. Відповідач повідомила, що для початку надання допомоги, необхідно оформити на її імя довіреність, саме за таких обставин 27.03.2017 року було укладено оскаржувані договори довічного утримання. Обовязки по догляду, якого потребує позивач інвалід 1 групи, яка не може самостійно пересуватися, даними договорами взагалі не передбачено. У звязку із тим, що допомоги по догляду позивач не отримувала, звернулась до суду з даним позовом та просила: визнати недійсними договори довічного утримання укладені 27.03.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які посвідчені приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстровані у реєстрі за № 748, та № 746. Застосувати наслідки недійсності правочинів та визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з прибудовами та господарськими будівлями № 127 по вул. Лермантова у м. Вінниці, загальною площею 114,2 кв. м. та земельну ділянку під № 27 по вул. Лермантова у м. Вінниці, площею 0,0883 га., кадастровий номер :02:020:0081. Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що ОСОБА_3 приходила до неї один раз з жінкою,обіцяли, що будуть платити по 1000 грн. і мають привести людину, яка буде доглядати за нею, буде з нею проживати. Однак, допомоги ніхто не надавав, а вона потребує такого догляду, так як являється людиною похилого віку та інвалідом по зору першої групи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила визнати договора довічного утримання недійсними як такі, що укладені внаслідок помилки, посилалась на похилий вік позивача, інвалідність І групи по зору та неможливість пересуватися самостійно.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, у письмових запереченнях наданих суду зазначила, що договір довічного утримання був укладений з особою яка перебувала у здоровому розумі та тверезій пам'яті, що засвідчено державним нотаріусом. Посилалась на те, що до заперечень наданий диск із відеозаписом укладання договорів довічного утримання і на відеозаписі чітко видно, що позивачу було розяснено істотні умови договору і вона з ними погодилась. Крім того, під час укладення договорів довічного утримання був також підписаний "Паспорт до договору довічного утримання", де вказано, що даний договір довічного утримання передбачає тільки виплату грошей, будь-який догляд набувач за договором надавати не зобовязаний.

Третя особа ОСОБА_3 пояснила суду, що є співробітником Центру «Пенсіон» та зазначила, що позивач неодноразово зверталась до Центру за допомогою, з позивачем було погоджено лише умови про матеріальне забезпечення, оплату комунальних послуг та умови її поховання після смерті. Зустрічалася з позивачем тричі, на її погляд позивач була при своєму розумі, все добре розуміла та погоджувалась на всі умови договору. Крім того, ОСОБА_3 повідомила суду, що бачила, що позивач людина похилого віку, але їй було відомо, що за нею доглядає сусідка, тому вони лише домовлялись, що у разі виникнення потреби догляду чи іншої допомоги у майбутньому, то таку допомогу ОСОБА_4 буде надано. Зауважила, що центр навіть намагався надати таку допомогу, присилав доглядальницю Валентину, проте позивач через деякий час від неї відмовилася.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що він є засновником центру «Пенсіон», позивач звернулась у 2010 році, потім через 6 років з проханням допомогти розірвати договір купівлі продажу. В березні 2017 року ОСОБА_4 звернулась із проханням укласти договір довічного утримання. ОСОБА_9 особисто зустрічався з ОСОБА_4 та обговорював умови договорів довічного утримання, під час їх домовленості ОСОБА_4 була в доброму здоровї, повністю усвідомлювала значення своїх дій, мала гарну пам'ять, говорила, що в неї великі борги, тому вона просила кошти надавати. У вересні 2017 року звернулась до центру "Пенсіон" із клопотанням про надання їй доглядальниці, про те, що позивач є інвалідом по зору йому було не відомо і при спілкуванні з нею він цього не зрозумів. Були узгоджені всі умови договору, погодили суми щомісячних виплат, про надання іншої допомоги, крім матеріальної, вони не домовлялись. Повідомив суду, що йому відомо про те, що згодом, після укладання договору ОСОБА_4 просила прислати доглядальницю і таку доглядальницю їй присилали. Інформацією про доглядальницю він не володіє, проте знає, що ОСОБА_4 доглядальниця не сподобалась і вона від неї відмовилась.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ст. 55 ч.5, ст. 22 ч.2, ст. 64 Конституції України, - гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене. Судом встановлено, що 27.03.2017 року між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 від імені якої діяла ОСОБА_3 було укладено два договори довічного утримання, за якими Відчужувач передала у власність Набувача житловий будинок з прибудовами та господарськими будівлями №127 по вул. Лермонтова у м. Вінниця, загальною площею 114,2 кв. м. та земельну ділянку під №127 по вул. Лермонтова у м. Вінниця площею 0,0883 га. За умовами договору довічного утримання посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстрованого в реєстрі за №746, Набувач зобовязується довічно фінансово утримувати Відчужувача, тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення її життєвих потреб. Грошове утримання складається зі первинного платежу у розмірі 2000 (двох тисяч) гривень та щомісячних платежів 350 (триста пятдесят тисяч) гривень на місяць. Крім щомісячних платежів Набувач зобовязаний оплачувати комунальні послуги за будинок. Набувач зобовязується здійснити поховання Відчужувача. Сума щомісячного платежу підлягає індексації. Несвоєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору. Відчужувач засвідчує, що визначене Сторонами щомісячне грошове утримання є достатнім для матеріального забезпечення Відчужувача для задоволення його життєвих потреб та не потребуватиме подальшого перегляду Сторонами (а.с.5-7). Аналогічні умови містить і договір довічного утримання посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №748 (а. с. 8-9). Згідно довідки до акту огляду МСЕК позивач ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 являється інвалідом першої групи по зору та потребує стороннього догляду (а. с. 10). Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації (стаття 745 ЦК). У випадку недодержання встановленої форми укладення договору довічного утримання (догляду) він вважається недійсним.

Момент виникнення прав та обовязків між сторонами, передбачених договором утримання (догляду), настає з нотаріального посвідчення договору. У цей момент також виникає i право власності у набувача щодо майна, яке йому передасться за договором, окрім нерухомого майна, виникнення права власності щодо якого чинне законодавство повязує з державною реєстрацією правочину (ст. 334 ЦК). право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації, повинно бути зареєстровано у відповідних державних органах, про що у договорі здійснюється відповідний запис.

Згiдно статті 746 ЦК сторонами за договором довiчного утримання (догляду) є вiдчужувач та набувач.

Відчужувачем може бути будь-яка фізична особа, тобто незалежно вiд вiку та стану здоровя (частина 1 статті 746 ЦК). Згідно ч.2 ст. 203 ЦК України за загальними вимогами щодо чинностi правочину особа, яка його вчинює повинна мати необхідний обсяг цивiльної дiєздатностi.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За змістом наведеної норми обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття ОСОБА_4 фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення останньої під час підпису договорів довічного утримання, суд повинен визначати не тільки за фактом прочитання позивачу змісту договорів, підготовлених нотаріусом, а й з урахуванням дійсних обставин справи, а саме: причин підписання таких договорів позивачем з огляду на те, що позивач є людиною похилого віку (ІНФОРМАЦІЯ_1), інвалідом І групи, після перелому не має змоги самостійно пересуватися, у зв'язку із цим має потребу у догляді й сторонній допомозі. ( аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 28.02. 2018 року по справі № 273/175/16-ц , провадження № 61 - 1753 св18).

Надаючи свої пояснення по справі, позивач зазначила, що являється інвалідом І групи по зору і пересувається на інвалідному візку, а відтак потребує постійної сторонньої допомоги. Договори вона дійсно підписала, бо потребувала догляду. Вказані твердження заслуговують на увагу, враховуючи, що позивач укладала зазначений договір у похилому віці (на момент укладення договору їй було 87 років), членів сім'ї та близьких родичів немає, тому невірно сприйняла обставини, які мали істотне значення

Факт помилки щодо прав та обовязків сторін правочину та вказані покази позивача підтверджуються дослідженим в судовому засіданні відеозаписом, на якому позивач на запитання нотаріуса, щодо розміру грошового утримання 700 грн. на місяць, неодноразово відповідала, що їй вистачить. Вказане доводить, що грошова допомога не була визначальною причиною для укладення договорів довічного утримання. На 19 хв. 07 с. відеозапису позивач зауважувала нотаріусу, що їй коштів вистачає, головне щоб за нею дивилися, тому що вона з 2002 року не може підходити до газу, є інвалідом І групи по зору і потребує сторонньої допомоги.

Крім того, третя особа по справі ОСОБА_3 також повідомила суду, що позивач звернулась до них з проханням надати людину, яка б здійснювала за нею догляд, та така особа була надана, проте позивач від неї відмовилась. Суд звертає особливу увагу, що жодних доказів, які б підтверджували надання такої допомоги позивачу суду не надано, жодних договорів про надання послуг відповідач з третіми особами не укладала.

Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність, або можливість використання за цільовим призначенням.

Верховний Суд України у п. 19 Постанови Пленуму N 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позивачем доведено наявність помилки щодо розподілу прав та обовязків сторін договорів, що були нею підписані, сприйняття їх як необхідних для отримання постійного догляду та сторонньої допомоги.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та визнання недійсними укладених 27.03.2017 року договорів довічного утримання з підстав укладення їх під впливом помилки. Суд не бере до уваги твердження представника позивача про належне

розяснення позивачу нотаріусом природи, умов та наслідків укладення оспорюваного договору, оскільки дії приватного нотаріуса по формальному роз'ясненню обставин і наслідків укладення договору довічного утримання не підтверджують розуміння ОСОБА_4 на час вчинення оспорюваних правочинів їх наслідків, правової природи та обовязків сторін, враховуючи її вік, соціальний статус та фізичний стан. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами які існують на момент відшкодування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. ЄСПЛ у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.203, 215, 229-233,236, 334,744,746 ЦК України, ст.ст. 10, 12,76-81,89-90, 263-265,268 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визнання договорів довічного утримання недійсними - задоволити.

Визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 27.03.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за № 748.

Визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 27.03.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за № 746.

Застосувати наслідки недійсності правочинів та визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з прибудовами та господарськими будівлями №127 по вул. Лермонтова у м. Вінниці, загальною площею 114,2 кв. м. та земельну ділянку під № 127 по вул. Лермонтова у м. Вінниці, площею 0,0883 га., кадастровий номер :02:020:0081. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення. Повний текст рішення складено 30.03.2018 року.

Суддя: