Справа № 493/1796/16-ц
Провадження № 2/493/15/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Бодашко Л.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тихонової Н.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в засі суду в м. Балта Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, в якій зазначає, що 23.10.2011 року він з відповідачем зареєстрували шлюб, про що і книзі реєстрації шлюбів виконкому Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області зроблено актовий запис № 21 і видано свідоцтво про шлюб серії І-АМ № 1097941.

За час проживання вони спільно з відповідачем придбали таке майно: житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Садова, 39 в с. Білине Балтського району Одеської області, вартістю 95640 грн.; циркулярку вартістю 1700 грн.; холодильник «Індезіт» вартістю 1500 грн.; холодильник «Норд» вартістю 4000 грн.; електромотор вартістю 500 грн.; електрокосилку вартістю 1000 грн.; електрозварювальний апарат вартістю 1000 грн.; бензопилу «Штіль» вартістю 900 грн.; електротеребілку без мотора вартістю 200 грн.; електрокари вартістю 450 грн.; зарядний пристрій вартістю 200 грн.; кутову шліфувальну машину (болгарку) вартістю 320 грн.; електродуховку вартістю 650 грн.; газову плиту вартістю 100 грн.; два газових балони по 200 грн., на загальну суму 400 грн.; тачку вартістю 650 грн.; мотокосу вартістю 1000 грн.; мопед вартістю 2000 грн.; два серванти по 400 грн. на загальну суму 800 грн.; два круглих столи по 200 грн., на загальну суму 400 грн.; два квадратні столи вартістю 200 грн.; чотири стільці вартістю 160 грн.; велосипед вартістю 1250 грн.; драбину вартістю 400 грн.; сепаратор вартістю 500 грн.; два бідони по 38 літрів вартістю 600 грн.; три бідони по 25 літрів вартістю 750 грн.; 35 деревяних стовпчика вартістю700 грн.; дрова 8 куб. м. вартістю 2400 грн.; три тонни вугілля вартістю 1200 грн.; 10 шпал на суму 500 грн.; бруски, рейки, штахети на суму 2229 грн.; банки 0,5 л 60 штук вартістю 180 грн.; банки 1 л 60 штук на суму 300 грн.; банки 3 л 80 штук на суму 800 грн.; ручне точило вартістю 280 грн.; вила 4 шт. на суму 200 грн.; лопати 4 шт. на суму 120 грн.; граблі 4 шт. на суму 100 грн.; 5 бочок по 200 л на суму 250 грн.; посуд на 300 грн.; дві чавунні плити вартістю по 100 грн., на загальну суму 200 грн.; 60 метрів труби 20х30 на загальну суму 1720 грн.; 40 листів профнастілу на загальну суму 5700 грн.; пральну машину вартістю 2000 грн.; електроплиту вартістю 300 грн.; хлібопічку вартістю 650 грн.; інкубатор вартістю 300 грн.; 25 листів шиферу на загальну суму 1250 грн.; 6 відер по 40 грн., на загальну суму 240 грн.; тюль на пять вікон вартістю 1500 грн.; два ламбрекени вартістю 1000 грн.; штори вартістю 1000 грн.; два простирадла вартістю 500 грн.; балію на 100 літрів вартістю 300 грн.; ванночку на 60 літрів вартістю 300 грн.; трубу діаметром 60 см вартістю 1250 грн.; тумбу під телевізор вартістю 300 грн.; корову віком 3 роки вартістю 12 тис. грн.; корову віком 4 роки вартістю 15 тис. грн.; корову віком 5 років вартістю 15 тис. грн.

На даний час позивач та відповідач припинили подружні стосунки через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, 14.07.2016 року їх шлюб було розірвано, тому позивач наголошує про необхідність поділити спільне майно.

Оскільки домовленості між позивачем та відповідачем про розподіл майна не знайдено, позивач просить суд вищевказане майно визнати сумісним майном подружжя та виділити у його власність ? частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по вул. Садовій, 39 в с. Білине Балтського району Одеської області, вартістю 47820 грн.; циркулярку вартістю 1700 грн.; холодильник «Індезіт» вартістю 1500 грн., мотокосу вартістю 1000 грн.; електрозварювальний апарат вартістю 1000 грн.; бензопилу «Штіль» вартістю 900 грн.; зарядний пристрій вартістю 200 грн.; кутову шліфувальну машину (болгарку) вартістю 320 грн.; газову плиту вартістю 100 грн.; газовий балон вартістю 200 грн.; тачку вартістю 650 грн.; сервант вартістю 400 грн.; круглий стіл вартістю 200 грн.; чавунну плиту 40х70 см вартістю 400 грн.; чавунну плиту розміром 40х40 см вартістю100 грн.; профнастіл 20 листів вартістю 2850 грн.; 12 листів шиферу вартістю 600 грн.; три відра вартістю 120 грн.; тумбу під телевізор вартістю 500 грн.; одну корову віком 6 років вартістю 15 тис. грн.; корову «Буренка» віком 4 роки вартістю 15 тис. грн., 3-х місячне теля станом на травень 2016 року вартістю 500 грн.; тюль вартістю 750 грн.; ламбрекени вартістю 500 грн.; штори вартістю 500 грн.; простирадло вартістю 250 грн.; балію на 100 літрів вартістю 300 грн.; квадратний стіл вартістю 100 грн.; два стільці вартістю 80 грн.; велосипед вартістю 1500 грн.; трубу діаметром 60 см вартістю 1250 грн.; драбину вартістю 400 грн.; сепаратор вартістю 500 грн.; 1 бідон на 38 літрів вартістю 300 грн.; 1 бідон на 25 літрів вартістю 250 грн., деревяні стовпчики 17 шт. вартістю 340 грн.; 4 м дров на суму 1200 грн.; 1,5 тонни вугілля на суму 600 грн.; шпали 5 шт. на суму 250 грн.; бруски, рейки, штахети на суму 2229 грн.; банки 0,5 л 30 шт. на суму 90 грн.; банки 1л 30 шт. на суму 150 грн., банки на 3 л 40 шт. на суму400 грн.; ручне точило вартістю 280 грн.; вила 4 шт. на суму 200 грн.; дві лопати на суму 60 грн.; граблі 4 шт. на суму 100 грн.; дві бочки по 200 л на суму 100 грн.; а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати в сумі 1290 грн. 90 коп.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та вищезазначене, показавши що відповідач абсолютно безпідставно заволоділа їх сумісним майном, переховує його, забравши з їх будинку, про що він неодноразово звертався із заявами до Балтського ВП ГУНП України в Одеській області та до Котовської місцевої прокуратури Одеської області і де це майно на теперішній час перебуває він не знає.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 також підтримав вимоги позивача і просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що в матеріалах справи є достатньо доказів того, що перераховане майно було придбане за кошти подружжя у шлюбі, тому має бути розподілене між сторонами за варіантом, запропонованим позивачем.

Відповідач та її представник адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали і повідомити, що відповідач ніякого майна не забирала, не ховала і взагалі, не мала доступу до будинку, оскільки позивач закрив його на свої замки і її туди не допускав, вона вважає, що саме він вивіз до себе в с. Баланівку все майно, так як жив в цьому будинку сам з 14.04.2016 року до осені 2016 року, а вона після припинення сімейних стосунків вимушена була жити на квартирі, не маючи доступу до будинку і майна. З майна, вказаного позивачем, є її особисте майно, яке придбано ще до шлюбу і за її власні кошти, а саме холодильник «Норд»; електродуховка, яку діти їй подарували на день народження, корова «Квітка»; тюль; ламбрекени, штори, балія, ванночка, хлібопічка подарована дітьми; інкубатор, велосипед, який належить сину; бідони, вугілля та дрова, яких в наявності вже немає, так як палили ними піч; банки, вила, лопати, граблі, посуд, все це придбано було до шлюбу з позивачем, а драбина нею була придбана разом з будинком. На теперішній час є тільки холодильник «Індезіт», тачка, січкарня, два круглих столи, тумба під телевізор, мопед, сервант. Іншого майна не має, де воно поділося вона не знає, але вважає, що оскільки будинок був у веденні позивача, то він його сховав, безпідставно звертаючись до поліції про те, що у нього з будинку, ніби то викрадено майно, хоча замки не були пошкоджені.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази у їх сукупності прийшов до наступного.

Дійсно, 23.10.2011 року між позивачем і відповідачем було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-АМ № 109794, видане виконкомом Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис № 21. Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 14.04.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

За період перебування у шлюбі, подружжям було придбано наступне майно: циркулярка, холодильник «Індезіт», електромотор, електрокосилка, електрозварювальний апарат бензопила, електротеребилка, електровіси, зарядне, болгарка, електродуховка, газова плита, 2 газові балони, тачка, моток оса, мопед, два серванти, два круглі столи, дві чавунні плити, матеріали на огорожу: труби 20х30 - 60 м, профнастіл 40 шт. штахети, рейки, мотоцикл, пральна машина та електроплита, про що свідчить опис майна, придбаного подружжям в шлюбі, складеного старостою с. Білине О. Рашкован, депутатом міської ради ОСОБА_5, сусідкою ОСОБА_6, за участю позивача і відповідача(т.2 а.с.22).

З вищеперерахованого майна в наявності є тільки січкарня, два круглих столи, сервант, мопед, холодильник «Індезіт», тумба під телевізор, тачка. Де знаходиться інша частина спільного майна подружжя не відомо. Позивач стверджує, що його вивезла і сховала відповідач, а відповідач стверджує, що все це майно було в домогосподарстві, в якому залишився проживати позивач, тому вона вважає, що саме він вивіз це майно в с. Баланівку.

Належних та допустимих доказів того, що майно перебуває у позивача, або у відповідача, або у третіх осіб, суду не представлено, а неодноразові звернення ОСОБА_7 до поліції, вказують лише на те, що цього майна немає в наявності, але де воно знаходиться і хто, конкретно його і куди вивіз, не встановлено.

В судовому засіданні сторони дійшли згоди щодо вартості наявного спірного майна, яка не оспорюється сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст. 69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень Пленуму Верховного Суду України, п.п. 23,24 постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями,що виникли в інтересах сім'ї (ч.1 ст.65 СК України).

Суд констатує, що в судовому засіданні встановлено, що ще до одруження з позивачем, ОСОБА_3 домовилася про придбання будинку, розташованого по вул. Садова,39 в с. Білине Балтського району Одеської області, з власницею його ОСОБА_8 і 01.08.2011 року сплатила останній 10 тис. грн. власних коштів у якості авансового платежу та приступила до ремонту будинку, а 01.10.2011 року виплатила останні ще 20 тис. грн. і продовжила ремонт будинку за власні кошти до 20 травня 2012 року. На ремонт вона потратила ще 15 тис. грн. У звязку з тим, що у ОСОБА_8 були складнощі з оформленням права власності на будинок після смерті батька, та 08.10.2012 року зверталася до суду про встановлення факту родинних стосунків, заява якої судом була задоволена, тому ОСОБА_3 вимушена була звернутися до суду в 2014 році і тільки рішенням Балтського районного суду Одеської області від 17.07.2014 року за нею було визнано право власності на вищевказаний будинок. Позивач не приймав участі в придбанні цього будинку, оскільки він фактично був придбаний відповідачем ще до шлюбу з позивачем, а також в цьому будинку не жив, так як проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, де мав своє господарство, а переїхав проживати лише в кінці 2012 року.

Про ці факти повідомила в судовому засіданні свідок ОСОБА_8, підтвердивши, що ОСОБА_3 до шлюбу з ОСОБА_1 домовилася з нею про купівлю будинку, який їй залишився після смерті батька та заплатила їй 01.08.2011 року спочатку 10 тис. грн., а згодом, у вересні 2011 року виплатила всю суму вартості будинку. Відразу вона не змогла оформити право власності на будинок після смерті батька, в с. Білине не жила, тому ОСОБА_3 подала на неї в суд і суд визнав за тою право власності на будинок її батька. Вона підходила до ОСОБА_1, щоб той дав гроші на оформлення угоди купівлі-продажу, однак він відмовив їй, сказавши, що будинок не його, а ОСОБА_3, тому запропонував звернутися саме до неї. На той час ОСОБА_1 ще в будинку не жив, ОСОБА_3 робила сама в ньому ремонт.

Такі ж пояснення в судовому засіданні дали свідки ОСОБА_9В, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

В матеріалах справи є розписки ОСОБА_1 і ОСОБА_10 (ОСОБА_12П.), з яких вбачається, що вищевказаний будинок був придбаний за особисті кошти відповідачки в сумі 45 тис. грн.

З цих же розписок встановлено, що ОСОБА_13 взяв зобовязання повернути ОСОБА_3 повну вартість ? частини будинку і тільки в цьому разі будинок буде рахуватися спільною сумісною власністю подружжя. Кошти ОСОБА_1 повинен був виплатити в строк до 01.03.2013 року, а у разі несвоєчасної сплати цих коштів, або несплати їх, ОСОБА_1 повністю втрачає право власності на вказаний вище будинок.

За таких умов, «домашня» угода, яка стосується поширення на будинок правового режиму спільного сумісного майна подружжя є нікчемною, крім того, сторони не домовились щодо істотних умов договору, не вчинили дій, які б свідчили про їх фактичне виконання.

Діючим законодавством визначено єдину умову за якої особисте майно одного з подружжя набуде статус спільного сумісного майна подружжя, виключно якщо під час шлюбу майно буде істотно поліпшено, внаслідок чого збільшиться його вартість.

Доказів того, що позивач під час шлюбу істотно поліпшив майно, не представлено, навпаки, показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_11 виявлено, що ОСОБА_3 сама, з свої кошти, робила поточний ремонт будинку, а позивач приїхав проживати в цей будинок після того, як відповідач зробила в ньому ремонт за власні кошти і власним трудом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не представив належних і допустимих доказів того, що повернув ОСОБА_3 вартість ? частини будинку, яку взяв зобовязання сплатити, а відтак наявні всі підстави для відмови у визнанні будинку спільним сумісним майном подружжя та його поділі.

Відповідно до вимог ст. 57ч.1п.3 СК України майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто є особистою власністю дружини, чоловіка.

Згідно правової позиції Верховного суду України, висловленої в рішенні від 03.07.2015 року у справі № 6-38цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але і той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Така ж правова позиція ВСУ, висловлена в постанові від 07.12.2016 року у справі 6-1568цс16.

Зважаючи на те, що новий ЦПК України і не містить норми про обовязкове застосування правових висновків ВСУ, однак виходячи зі змісту п. 7 ч. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» зазначені правові висновки є обовязковими та відступити від них можливо лише на підставі висновку великої Палати Верховного суду, отже підстав для того, аби відступити від правової позиції, викладеної у вищевказаних постановах ВСУ немає, тому її застосування та застосування ст. 57 ч. 1 п. 3 СК України є обовязковим.

Аналізуючи дослідженні у судовому засіданні обставини та докази у справі в їх сукупності, суд вважає можливим провести розподіл спільного майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, наявного на час припинення спільного ведення господарства та наявного на час розгляду справи, а саме: січкарня вартістю 400 грн., два круглих столи загальною вартістю 400 грн., сервант вартістю 400 грн., мопед вартістю 2000 грн., холодильник марки «Індезіт» вартістю 1500 грн., тумба під телевізор вартістю 500 грн., тачка вартістю 650 грн., а всього майна на загальну суму 5850 грн. Інше майно відсутнє, а також

Що до житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по вул. Садова, 39 в с. Білине Балтського району Одеської області, то суд виходить з того, що цей будинок хоча і придбаний в період шлюбу, але за особисті кошти відповідача, які вона внесла за цей будинок ще до укладання шлюбу з позивачем, тому він є особистою приватною власністю ОСОБА_3

Суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на січкарню вартістю 400 грн., один круглий стіл вартістю 200 грн., сервант вартістю 400 грн., мопед вартістю 2тис. грн., а всього майна на загальну суму 3 тис. грн.

У власність ОСОБА_3 виділити холодильник марки «Індезіт» вартістю 1500 грн., тумбу під телевізор вартістю 500 грн., тачку вартістю 650 грн., один круглий стіл вартістю 200 грн., а всього на загальну суму 2850 грн.

Житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Садова, 29 в с. Білине Балтського району Одеської області залишити у особистій приватній власності ОСОБА_3

Суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір, маючи на увазі, що на час подачі позову ОСОБА_1 мінімальний розмір судового збору дорівнював 551 грн. 20 коп. і з цієї суми судового збору з відповідачки слід стягнути 401 грн. 20 коп. враховуючи, що їй присуджено майна на меншу суму, ніж позивачу на 150 грн. ( 551,20 150 = 401,20).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 60, 65, 69,71 СК України, ст.ст.263, 264, 265,268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Виділити у власність позивача ОСОБА_1 наступне майно:

- січкарню вартістю 400,00 грн.;

- один круглий стіл вартістю 200,00 грн.;

- сервант вартістю 400,00 грн.;

- мопед вартістю 2000,00 грн., а всього майна на суму 3000,00 грн.

Виділити у власність відповідача ОСОБА_3 наступне майно:

- холодильник марки «Індезіт» вартістю 1500,00 грн.;

- тумбу під телевізор вартістю 500,00 грн.;

- тачку вартістю 650 грн.;

- один круглий стіл вартістю 200,00 грн., а всього майна на суму 2850,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 401,20 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області відповідно до ч.1 п.15.5) Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня отримання повного рішення суду.

СУДДЯ