Дата документу 10.04.2018
Справа № 334/8059/17
Провадження № 2/334/1642/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

10 квітня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Нестеренко Ю.І., за участі ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_3, про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання відповідачатаким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником 19/50 частин житлового будинку №23 по вул. Зачиняєвау м. Запоріжжі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.05.2015р., співвласником вказаного житлового будинкує ОСОБА_3, якій належить 31/50 частин будинку на підставі договору дарування.

Відповідач ОСОБА_4 є сином рідного брата позивачки, зареєстрований у вказаному будинку з дитинства, однак ніколи не проживав у ньому, а проживав і продовжує проживати разом зі своєю матірю за іншою адресою. Він не несе жодних витрат на утримання будинку, у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає. Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, оскільки його реєстрація порушує права позивача як власника вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном.

В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали вимоги позову та просили їх задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав.

Позивач ОСОБА_1, будучи допитаною в порядку ст. 93 ЦПК України, пояснила, що відповідач дійсно не проживає за вказаною адресою, його реєстрація має формальний характер. Позивач на теперішній час виявила бажання продати належну їй частину будинку, однак реєстрація відповідача перешкоджаєцьому. Будь-яких обставин, які б давали підстави для збереження права користування за відповідачем відсутні.

Третя особа ОСОБА_3, будучи допитаною в порядку ст. 93 ЦПК України, пояснила, що вона є співвласником спірного житлового будинку, відповідач був зареєстрований у будинку з дитинства на прохання його батька ОСОБА_5, який приходиться їй племінником. При цьому ОСОБА_4 проживав завжди разом з матірю за іншою адресою. Він не являється членом сімї співвласників будинку. За місцем реєстрації відсутні будь-які речі відповідача, він не проживає за цією адресою понад встановлені законом строки, добровільно з реєстраційного облікуне знімається. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає власникам розпорядитися будинком.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку. Суд відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Зачиняєва, 23, належить на праві власності ОСОБА_1 і ОСОБА_3, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26.05.2015р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_1 належить 19/50 частин зазначеного житлового будинку. На підставі договору дарування від 13.02.1986р. ОСОБА_3 належить 31/50 частина зазначеного житлового будинку.

Згідно записів у домовій книзі, крім співвласників будинку у ньому зареєстрований відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Реєстрація відповідача за цією адресою підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області.

ОСОБА_4 не є членом сімї співвласників будинку, його реєстрація була здійснена у встановленому законом порядку за згоди попереднього власника 19/50 частин будинку і ОСОБА_3, як власника 31/50 частини будинку, за вказаною адресою на той час був зареєстрований батько ОСОБА_4 ОСОБА_5

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_4 є повнолітньою особою, його батько ОСОБА_5 за цією адресою не проживає і не зареєстрований.

Відповідач у добровільному порядку з реєстраційного обліку не знімається.

Факт не проживання відповідача за адресою м. Запоріжжя, вул. Зачиняєва, 23, підтверджується показаннями ОСОБА_1 і ОСОБА_3, допитаних судом у порядку ст. 93 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 317 ЦК України встановлено, що власникам належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

За положеннями статей 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю.

Зважаючи на те, що відповідач наразі не є членом сімї співвласників житлового будинку, фактично не проживає у вказаному житловому будинку з часу реєстрації, його реєстрація в спірному будинку порушує право власності позивача, а тому вимоги позову про усунення перешкод у здійсненні позивачем права розпорядження своїм майном підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком №23 по вул. Зачиняєва у м. Запоріжжі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.