АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2873/17 22-ц/774/964/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/2873/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

заявник - ОСОБА_1 заклад «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради»,

заінтересована особа - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2017 року, яке ухвалено судом у складі Головуючого судді Рунчевої О.В. та присяжних ОСОБА_3, ОСОБА_4о 12 годині 31 хвилині у місті Нікополі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні), -

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2016 року ОСОБА_1 заклад «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» звернувся до суду із заявою про обовязкову госпіталізацію ОСОБА_2 до протитуберкульозного закладу.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) з 17.02.2017 року перебуває на обліку в КЗ «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», як така, що хворіє на активну форму туберкульозу легень. ОСОБА_2 порушує протиепідемічний режим, не зявляється на стаціонарне лікування з 21.03.2017 року, що ставить під загрозу зараження та захворювання на туберкульоз інших осіб. Про необхідність дотримання протиепідемічного режиму та режиму лікування в КЗ «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» хвора була проінформована.

Заявник просив суд: зобовязати ОСОБА_2 зявитися на госпіталізацію для проходження курсу лікування в стаціонарних умовах КЗ «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», виконувати призначення лікаря протитуберкульозного закладу, проходити у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження, дотримуватися санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідемічних правил і норм у КЗ «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради».

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2017 року заяву задоволено та зобовязано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) зявитися для лікування в умовах стаціонару ОСОБА_1 закладу «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», що знаходиться за адресою: м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 17-а, виконувати призначення лікаря протитуберкульозного закладу, проходити у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження та дотримуватися санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідемічних правил і норм у ОСОБА_1 закладі ««Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради».

Рішення допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 закладу «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», посилаючись на помилковість висновків лікаря щодо наявності у неї захворювання у вигляді активної форми туберкульозу легень, на підтвердження чого надала довідки з медичних закладів про проходження медичних оглядів. При цьому, апелянт наголошує на тому, що вона взагалі ніколи не проходила лікування у ОСОБА_1 закладі «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» і на туберкульоз ніколи не хворіла.

Крім того, ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм процесуального права та розгляд справи за її відсутності, що позбавило її можливості скористатися своїми процесуальними правами.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Заявник ОСОБА_1 заклад «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 42), в судове засідання не з'явилася, надавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заінтересовану особу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України, в редакції від 18.03.2004 року, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) з 17.02.2017 року перебуває на обліку в КЗ «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» як така, що хворіє на активну форму туберкульозу легень. ОСОБА_2 порушує протиепідемічний режим, не зявляється на стаціонарне лікування з 21.03.2017 року, що ставить під загрозу зараження та захворювання на туберкульоз інших осіб. Про необхідність дотримання протиепідемічного режиму та режиму лікування в КЗ «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» хвора була проінформована.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зобовязання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зявитися для лікування в умовах стаціонару КЗ «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», виконувати призначення лікаря протитуберкульозного закладу, проходити у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження та дотримуватися санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідемічних правил і норм у КЗ ««Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради».

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Аналогічні норми процесуального права закріплено й у статті 263 ЦПК України, в редакції станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Так, згідно зі ст. 3 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Правові, організаційні та фінансові засади діяльності, спрямованої на протидію виникненню і поширенню захворювання на туберкульоз, забезпечення медичної допомоги хворим на туберкульоз, права, обов'язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері протидії захворюванню на туберкульоз визначено Законом України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» від 5 липня 2001 року № 2586-III .

Згідно статті 1 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" , туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.

Інфекційний контроль за туберкульозом - система організаційних, протиепідемічних та профілактичних заходів, встановлена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоровя, у стандарті інфекційного контролю за туберкульозом, спрямована на запобігання виникненню туберкульозу та зниження ймовірності інфікування мікобактеріями туберкульозу осіб у лікувально-профілактичних закладах, місцях довгострокового перебування людей та проживання хворих на туберкульоз.

Госпіталізація - поміщення особи, хворої на туберкульоз, або особи, стосовно якої існує підозра захворювання на туберкульоз, до стаціонарного відділення протитуберкульозного закладу з метою діагностики, лікування чи ізоляції.

Протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров'я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз.

Ізоляція - відокремлення від оточуючих особи, хворої на заразну форму туберкульозу, з метою унеможливлення передачі інфекції іншим особам, надання медичної допомоги та здійснення контролю за дотриманням протиепідемічного режиму цією особою.

Відповідно до частини третьої статті 20 цього Закону, хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобовязані дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування та проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди і обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я, дотримуючись вимог протиепідемічного режиму.

Згідно ст.11 Закону України „Про протидію захворюванню на туберкульоз", у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих

Заява про примусову госпіталізацію чи про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду представником протитуберкульозного закладу, що здійснює відповідне лікування цього хворого, протягом 24 годин з моменту виявлення порушення хворим протиепідемічного режиму.

До заяви додається мотивований висновок лікаря, який здійснює або має здійснювати лікування цього хворого, про необхідність відповідно примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації.

Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців.

Продовження строку примусової госпіталізації таких осіб здійснюється за рішенням суду на визначений ним строк з урахуванням висновку лікаря, який здійснює лікування цього хворого.

Рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду.

Зобовязуючи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зявитися для лікування в умовах стаціонару КЗ «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», виконувати призначення лікаря протитуберкульозного закладу, проходити у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження та дотримуватися санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідемічних правил і норм у КЗ ««Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», суд першої інстанції вищевикладеного не врахував та не взяв до уваги, що єдиним судовим заходом запобігання поширенню туберкульозу, дозволеним чинним законодавством України, є примусова госпіталізація хворого на строк до трьох місяців.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що заявником КЗ ««Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» обрано неналежний спосіб захисту, у звязку з чим заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів не може вирішувати питання про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 на певний строк, оскільки, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції, а таких вимог у суді першої інстанції заявлено не було.

Враховуючи вищевикладені порушення судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів скасовує рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нову постанову про відмову в задоволенні заявлених вимог.

При цьому, колегією суддів не здійснюється перевірка доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо відсутності у неї захворювання у вигляді активної форми туберкульозу легень, оскільки лікарський висновок КЗ ««Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» датований 08 червня 2017 року, а додані до апеляційної скарги медичні документи датовані більш пізнім періодом та не мають правового значення для вирішення даного спору.

Також, колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи без повідомлення ОСОБА_2 та дійшла висновку, що в цій частині судом не було допущено порушень норм процесуального права, оскільки статтею 285 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, не передбачена обовязкова участь особи стосовно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 закладу «Нікопольський протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» про обовязкову госпіталізацію ОСОБА_2 до протитуберкульозного закладу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 25 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: