Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 137/2175/15-ц

провадження № 61-20966св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - Служба у справах дітей Літинської районної державної адміністрації Вінницької області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_7, на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року у складі судді Білик Н. В. та рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року у складі колегії суддів: Якименко М. М., Ковальчука О. В., Іващука В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Літинської районної державної адміністрації Вінницької області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів.

Позов мотивований тим, що позивач є двоюрідною тіткою малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з кінця 2014 року проживає як член родини із позивачем та її чоловіком ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1.

Батьками малолітньої дитини є ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Мати, ОСОБА_5, від народження дитини залишила її на виховання бабусі ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріальної допомоги на утримання дочки не надавала, постійно висловлювалась, що хоче позбутися своєї дитини, створювала реальну загрозу її життю, уникала виконання батьківських обов'язків. Так, ще будучи вагітною, вона шукала, кому продати свою дитину в м. Вінниці та м. Києві. У пологовому будинку написала відмову від ОСОБА_4, проте бабуся ОСОБА_9 довідавшись про це, забрала онуку до себе.

Рішенням Вінницького районного суду від 04 липня 2014 року задоволено позов Служби у справах дітей Вінницької міської ради в інтересах ОСОБА_4 щодо відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав і передачі малолітньої ОСОБА_4 на виховання її батьку - відповідачу у справі, хоча на час ухвалення судом рішення вихованням дитини вже займалася її бабуся ОСОБА_10

Зазначеним рішенням встановлено, що 11 жовтня 2013 року ОСОБА_5 залишила в одному з дворів мікрорайону «Вишенька» на сторонніх жінок свою малолітню доньку, а сама втекла без наміру повернутися. 26 березня 2014 року вона привезла доньку до Вінницького обласного спеціалізованого будинку з ураженням центральної нервової системи та порушеннями психіки і залишила її там на працівників харчоблоку зі словами: «Заберіть її, а то я її вб'ю». Факт неналежного ставлення до виконання батьківських обов'язків підтверджувався поясненнями свідків та листом Вінницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 31 березня 2014 року. Суд, розглядаючи справу, дійшов висновку, що «...існує реальна загроза життю та здоров'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок неадекватної поведінки та відсутності догляду за нею з боку матері».

Після ухвалення рішення ОСОБА_6 написав письмову заяву на ім'я ОСОБА_9 (мати ОСОБА_5) про передання їй своєї дочки на тимчасове виховання і виїхав у невідомому напрямку. З тих пір батько дитини в Україну не повертався, участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні не бере.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_11 померла. Позивач забрала дитину у свою сім'ю і почала опікуватися нею, доглядати, забезпечувати і виховувати її.

Після звернення ОСОБА_3 до Органу опіки і піклування Літинської райдержадміністрації Вінницької області, комісією здійснено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6

Відповідно до висновку від 04 грудня 2015 року органу опіки та піклування Літинської райдержадміністрації Вінницької області № 723-1/31 визнано доцільним позбавити ОСОБА_5 батьківських прав стосовно її неповнолітньої доньки ОСОБА_4

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просила суд позбавити ОСОБА_6 та ОСОБА_5 батьківських прав стосовно їх дочки ОСОБА_4 на підставі пункту 2 частини першої статті 164 СК України та призначити її опікуном племінниці. Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на свою користь аліменти на утримання племінниці у твердій грошовій сумі в розмірі 389,00 грн, з урахуванням індексації, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_6 та ОСОБА_5 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_4

Призначено ОСОБА_3 опікуном племінниці ОСОБА_4

Стягнуто з відповідачів на користь позивача аліменти на утримання дитини по 410,00 грн з кожного щомісяця, з урахуванням індексації, починаючи з 14 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення суми в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправної поведінки ОСОБА_5, існування реальної загрози життю та здоров'ю дитини, відсутності догляду за нею, а також із того, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, матеріально не утримує її.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено розмір стягнутих аліментів з 410 грн до 389 грн. В решті рішення залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи розмір стягнутих аліментів, суд апеляційної інстанції виходив з наявності підстав для стягнення аліментів, але зауважив, що при вирішенні питання щодо їх розміру районний суд вийшов за межі позовних вимог.

У червні 2017 року до суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_5, у якій вона, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій в частині позбавлення її батьківських прав та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому не можуть бути предметом касаційного перегляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що ОСОБА_5 страждає на хронічне психічне захворювання - шизофренію.

Зазначає, що не є ухиленням від виконання батьківських обов'язків, якщо таке сталось із поважних причин, зокрема, через психічне захворювання.

У липні 2017 року ОСОБА_3 подала заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначила, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2018 року справу № 137/2175/15-ц призначено до судового розгляду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Суд установив, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року, батьками малолітньої є ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Рішенням Вінницького районного суду від 04 липня 2014 у справі № 127/8470/14 задоволено позов Служби у справах дітей Вінницької міської ради в інтересах ОСОБА_4 щодо відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав і передання малолітньої ОСОБА_4 на виховання батькові ОСОБА_6, громадянину Ісламської Держави Афганістан.

Відповідно до цього рішення встановлено і зафіксовано факти того, що ОСОБА_5 двічі вчиняла протиправні дії проти дитини, а саме 11 жовтня 2013 року залишила в одному з дворів мікрорайону «Вишенька» на сторонніх жінок свою малолітню доньку, а сама втекла без наміру повернутися. Також 26 березня 2014 року вона привезла доньку до Вінницького обласного спеціалізованого будинку з ураженням центральної нервової системи та порушеннями психіки і залишила її там на працівників харчоблоку зі словами: «Заберіть її, а то я її вб'ю».

Факт неналежного ставлення до виконання батьківських обов'язків підтверджується поясненнями свідків та листом Вінницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 31 березня 2014 року.

Відповідно до заяви ОСОБА_6 суд установив, що він у зв'язку з виїздом на батьківщину (Ісламська Республіка Афганістан) передав малолітню ОСОБА_4 на виховання бабусі - ОСОБА_9

Як встановлено з актів обстеження матеріально-побутових умов та довідок Селищенської сільської ради, до складу сім'ї ОСОБА_3 входять чоловік та син, окрім того з грудня 2014 року в її сім'ї проживає малолітня племінниця ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сім'я характеризується позитивно, в будинку створені належні умови для проживання.

Висновки служби у справах дітей Літинської РДА підтверджують той факт, що малолітня ОСОБА_4 проживає більше двох років у сім'ї тітки ОСОБА_3 ЇЇ батьки, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, не виконують своїх батьківських обов'язків, не беруть участі у вихованні, не забезпечують матеріально, родинних стосунків з нею не підтримують. Тому комісія зробила висновок про доцільність позбавлення обох батьків батьківських прав. Крім того, комісія вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 опікуном її малолітньої племінниці.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

З роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Згідно з довідкою Комунальної установи «Міський психіатричний диспансер» Департаменту охорони здоров'я Одеської міської ради від 09 липня 2016 року ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку в указаному закладі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2015 року у справі № 127/20989/15-к ОСОБА_5 змінено примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового стаціонарного лікування у психіатричній лікарні із звичайним режимом нагляду на амбулаторне примусове лікування як захід медичного характеру.

Апеляційний суд, погоджуючись із рішенням суду першої інстанції про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, наведеного вище не врахував, не перевірив її доводів щодо неможливості виконання нею своїх батьківських обов'язків унаслідок психічної хвороби, хоча на вказані обставини вона посилалась в апеляційній скарзі.

Пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З урахуванням наведеного рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року у скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель В. І. Крат

В. П. Курило