Справа № 351/653/16-ц
Провадження № 22-ц/779/704/2018
Головуючий у 1 інстанції Сегін І. Р.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про надання додаткового строку на прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Сегіним І.Р. 25 липня 2016 року в м. Снятин Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про надання додаткового строку на прийняття спадщини, в обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_7, після смерті якої залишилась спадщина, що складається з житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за адресою у АДРЕСА_1, а також 1/3 частини квартири АДРЕСА_2, іншими співвласниками якої є відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Вона та відповідачі по справі є спадкоємцями за законом першої черги на все її спадкове майно, однак після смерті матері протягом шести місяців ніхто із них не звертався із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори, так як не знали про цей термін та вважали, що спадщину зможуть розділити між собою самостійно. Для визначення того, хто з них і що саме успадкує після смерті матері очікували приїзду їхнього брата ОСОБА_3, який тривалий час перебував за межами України, а після його повернення вирішили, що спірне спадкове майно переходить у спадщину їй та ОСОБА_3 На підставі рішення Снятинського районного суду від 02.02.2016 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а саме на отримання у спадок 1/2 частини спірного житлового будинку по АДРЕСА_1. Тому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 тривалістю 2 місяці.

Рішенням Снятинського районного суду від 25 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. (а.с.62-63, том.1)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом не враховано того, що вона проживала разом з матір'ю та продовжує проживати у спірному домоволодінні по даний час. Вважає, що не пропустила строк для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, про що наголошувала в судовому засіданні, через домовленість із своїм братом ОСОБА_3 про звернення до нотаріуса після його повернення з-за кордону. Висновок суду про надання нею згоди братові на продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини під час розгляду справи за позовом останнього не відповідає дійсності, оскільки такої згоди вона не давала, так як вважала, що звернеться із заявою до нотаріуса одночасно з ОСОБА_3, який незважаючи на їхню домовленість шляхом обману подав таку заяву першим та без її відома. Суд безпідставно взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_8, оскільки останній проживає на значній відстані від житлового будинку її матері, а тому не міг знати чи проживала вона разом з матір'ю чи ні. Безпідставним є і висновок суду про обізнаність позивача як спадкоємця про строки прийняття спадщини, оскільки нею ніколи раніше не здійснювалось оформлення спадкових прав. Вважала, що вирішення такого питання має бути з участю всіх дітей померлої, після чого відбудеться звернення із заявами про прийняття спадщини. Крім того, судом не враховано того, що вона фактично вступила в управління спадковим майном, однак нотаріус їй не роз'яснила про можливість оформлення спадщини на підставі довідки про спільне проживання з матір'ю. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.65-66, том.1)

31 травня 2018 року представник ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначила, що в ході розгляду Снятинським районним судом цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про надання додаткового строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 проти позову не заперечувала і їй було відомо про те, що спадкова справа після смерті матері не була заведена та вона вправі була заявляти аналогічні позовні вимоги. Також сумнівним є факт проживання позивачки у будинку матері та спростовується актом обстеження матеріально-побутових умов, долученого до апеляційної скарги, та поясненнями в судовому засіданні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Снятинського районного суду від 25 липня 2016 року без змін. (а.с.1-2, том.2)

У судове засідання апелянт ОСОБА_3, позивачка ОСОБА_1, відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов'язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за відсутності апелянта ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Представник апелянта у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала.

Судові рішення у даній справі були предметом перегляду апеляційної та касаційної інстанції. Так, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2016 року апеляційну скаргу задоволено. Рішення Снятинського районного суду від 25 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, строком три місяці. (а.с.174-175, том.1)

Постановою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_9 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Підставою для скасування рішення апеляційного суду стало порушення апеляційним судом процесуального закону, що призвели до ухвалення рішення без врахування в повній мірі доводів та заперечень ОСОБА_3, невідповідність ст.129 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. (а.с.212-214, том.1)

Вислухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в частині, що стосується прав та обов'язків апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необгрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 08 лютого 2014 року померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с.7).

Спадкування після смерті ОСОБА_7 здійснюється за законом у зв»язку із відсутністю заповіту, що не оспорюється сторонами у судовому засіданні, тому право на спадкування за законом в силу положень частини 2 статті 1223 ЦК України одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відомостями про батьків, які містяться у свідоцтві про народження позивача ОСОБА_1 встановлено, що померла ОСОБА_7 була її матір'ю. (а.с.5, том1)

Також встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є дітьми померлої ОСОБА_7, а тому відносяться до спадкоємців за законом першої черги, відповідно до ст. 1261 ЦК України.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, до складу якої входив, зокрема житловий будинок НОМЕР_2 з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.03.2004р. (а.с.9, том.1)

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Снятинської міської ради 16 травня 2016 року, на час смерті ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1, крім неї, ніхто не був зареєстрований. (а.с.57, том 1)

Місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 з 07.03.2007 року, про що свідчать відомості, наявні у паспорті, виданому на її ім'я. (а.с.4, том.1)

Рішенням Снятинського районного суду від 02.02.2016р., яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Встановлено ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 строком у три місяці. Зі змісту рішення встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову не заперечувала. (а.с.8, том.1)

Відповідно до довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 18.04.2016 р. №556/02-14 спадкова справа після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 18 квітня 2016 року не заведена. (а.с.11, том.1)

У відповіді від 18 квітня 2016 року, наданій державним нотаріусом Білоконь К.С. на звернення ОСОБА_1 щодо оформлення спадщини після смерті матері, міститься відмова у вчиненні нотаріальної дії з мотивів пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вона з померлою спільно не проживала та не подала до нотаріусу заяву про прийняття спадщини в шестимісячний строк з дня її смерті спадкодавця. Рекомендовано з цього питання звернутися до суду. (а.с.12, том.1)

Із поданих 29.06.2016 р. нотаріальною конторою копій спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7, встановлено, що 10 травня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Першої Снятинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, зазначивши, що крім нього інших спадкоємців за законом немає. (а.с.52,том.1)

Із змісту акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 12.08.2016 року, долученого до апеляційної скарги, встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_3, Також ОСОБА_1 здійснювала догляд за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 матір'ю ОСОБА_7, проживала разом з нею за адресою АДРЕСА_1 протягом року до смерті. На даний час здійснює догляд за будинком матері. (а.с.70 том.1)

З довідки виконавчого комітету Снятинської міської ради, виданої на підставі акту обстеження депутата №3597 від 12.08.2016 року та долученої до апеляційної скарги, встановлено, що на час смерті матері ОСОБА_1 проживала у її житловому будинку та здійснювала за нею догляд. (а.с.70,71, том.1)

В судовому засіданні першої інстанції свідок ОСОБА_8, пояснила, що позивачу було відомо про порядок спадкування, оскільки раніше у неї помер її чоловік, а згодом співмешканець. На час смерті ОСОБА_7 позивач разом з померлою не проживала.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні в апеляційному суді пояснив, що будинки ОСОБА_1 та ОСОБА_7 знаходились поряд. ОСОБА_1 завжди допомагала матері та останні два роки перед її смертю здійснювала за нею догляд, але проживала окремо ( позивач ОСОБА_1 проживала у своєму будинку, а померла ОСОБА_7 - у своєму).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.1233, 1258, ч.3 ст.1272 ЦК України, а також того, що наведені позивачем обставини не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у розумінні положень ч.3 ст.1272 ЦК України, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову про надання додаткового строку. При цьому суд враховує рішення Снятинського районного суду від 02.02.2016 року, як підставу для відмови в задоволенні позову, яким встановлено, що ОСОБА_1 не заперечувала проти позову ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прий¬няв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї (так зване «автоматичне прийняття спадщини»).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Але закон не вимагає від особи, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом наведеної статті поважними причинами пропуску строку для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є причин, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання зави про прийняття спадщини можуть бути застосовані якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними.

З наведеного вище вбачається, що суд наділений правом визначити спадкоємцеві додатковий строк для прийняття спадщини лише в тому випадку, коли такий строк пропущено з поважних причин. При цьому, з врахуванням викладених обставин справи, істотне значення для правильного вирішення спору є встановлення моменту коли виникли такі об»єктивні, непереборні та істотні труднощі для спадкоємця на вчинення таких дій і коли вони відпали. Обов'язком спадкоємця є доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини перед судом, а саме з моменту її відкриття до моменту звернення до нотаріуса з відповідною заявою.

Із пояснень апелянта встановлено, що для визначення того, хто з із спадкоємців і яке саме майно успадкує, чекали на приїзд брата ОСОБА_13, який тривалий час перебував за межами України. Після його повернення було вирішено про те, що квартира у м.Калуш переходить у спадщину її співвласників ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а житловий будинок в АДРЕСА_1 - їй та ОСОБА_3 Звернувшись до нотаріальної контори з приводу розподілу спадкового майна, їм було рекомендовано звернутися до суду з заявами про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що причини пропуску строку для прийняття спадщини, на які посилається позивач, а саме очікування на приїзд ОСОБА_3, сподівання на добровільне вирішення питання розподілу спадщини та сподівання на достатність рішення суду про визначення ОСОБА_3 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини для оформлення спадщини і для неї, юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини не можуть бути визнані в контексті вимог закону поважними, оскільки позивачем не наведено об'єктивних, непереборних, істотних труднощів суттєвого пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та не надано будь-яких об'єктивних доказів, які свідчать про наявність для неї реальних перешкод для подачі такої заяви.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини у зв»язку із проживанням разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а після смерті фактичним користуванням і утриманням майна спадкодавця оскільки такі обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору про право щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не була зареєстрована в одному житлі разом із спадкодавцем. А такі вимоги в судовому порядку за правилами, визначеними цивільним процесуальним законодавством України, не заявлені.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Аналогічні положення норм цивільного процесуального законодавства діяли в редакції ЦПК України, яка була чинною до 15 грудня 2017 року.

Інших безспірних доказів поважності причин пропуску шестимісячного строку після смерті спадкодавця ОСОБА_7 для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач суду не надала.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права і процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 червня 2018 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський