АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/834/18Головуючий по 1 інстанції - Демчик Р. В.
Категорія: 41 Доповідач в апеляційній інстанції - Пономаренко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів: Гончар Н. І., Пономаренка В.В., Ювшина В.І.

секретар Торопенко Н.М.

за участю:

позивача ОСОБА_3

представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2018 року, ухваленого суддею Демчиком Р.В. (повний текст рішення виготовлено 05 березня 2018 року), у справі за позовом ОСОБА_3 до Черкаського державного технологічного університету, ОСОБА_7 про визнання недостовірною та спростування інформації ,- :

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 5 травня 2017 року під час судового засідання у Придніпровському районному суді м. Черкаси було оприлюднено заяву за підписом ректора ЧДТУ ОСОБА_7 від 4 травня 2017 року про відвід судді, яка містить недостовірну інформацію щодо ОСОБА_3, а саме: «До того ж, сама сторона у справі ОСОБА_3 вже заявила представника Міністерства освіти та науки, що вона вже домовилася з суддею, і їй гарантували позитивне вирішення її питання…». Вказана заява виконана на фірмовому бланку ЧДТУ, підписана ОСОБА_7, який на той час перебував на посаді ректора ЧДТУ і скріплена печаткою юридичної особи. Таким чином розповсюджувачем недостовірної інформації є як сама юридична особа - ЧДТУ, так і її керівник ОСОБА_7

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Твердження у заяві про відвід судді про те, що «ОСОБА_3 вже заявила представника Міністерства освіти та науки, що вона вже домовилася з суддею, і їй гарантували позитивне вирішення її питання…» є недостовірною інформацією, яка підлягає спростуванню.

Просила суд визнати недостовірною інформацією твердження «До того ж, сама сторона у справі ОСОБА_3 вже заявила представника Міністерства освіти та науки, що вона вже домовилася з суддею, і їй гарантували позитивне вирішення її питання», яке містить заява про відвід судді, що була подана ОСОБА_7 до Придніпровського районного суду м. Черкаси 4 травня 2017 року; зобов'язати ОСОБА_7 у 5-ти денний строк з дати вступу в законну силу рішення по даній справі спростувати поширену ним недостовірну інформацію, яка була викладена у підписаній ним заяві про відвід судді від 4 травня 2017 року шляхом подання до Придніпровського районного суду на ім'я судді ОСОБА_8 заяви наступного змісту «Інформація, яка була вказана у підписаній мною 4 травня 2017 року заяві про відвід судді про те, що ОСОБА_3 вже заявила представника Міністерства освіти та науки, що вона вже домовилася з суддею, і їй гарантували позитивне вирішення її питання є недостовірною»; стягнути солідарно з відповідачів понесені нею судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а також на неповне встановлення обставин справи, просить апеляційну скаргу задовольнити.

В обгрунтування апеляційних вимог апелянтом зазначено, що висновки Придніпровського районного суду, викладені у рішенні від 23.02.2018р. не відповідають фактичним обставинам, які були встановлені судом під час розгляду справи, а своє рішення суд обґрунтував посиланням на норми матеріального права, які не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Під час розгляду справи стороною відповідачів не було надано жодного доказу того, що апелянт мала з кимось із працівників МОНУ розмову про розгляд у Придніпровському районному суді м. Черкаси заяви МОН України про роз'яснення рішення суду, чи доказів того, що мала взагалі якесь спілкування з даного питання з працівниками МОНУ, ЧДТУ, або іншими особами.

Вказує, що як вбачається із тексту заяви про відвід судді, фраза, яку апелянт просила визнати недостовірною інформацією: «...ОСОБА_3 вже заявила працівникам Міністерства освіти і науки, що вона домовилась з суддею..» є твердженням про факт, оскільки підписант цієї заяви (ректор ЧДТУ ОСОБА_7) використав дієслово «заявила» у доконаному виді, а також не вказав, що дане твердження є його припущенням.

Зазначає, що із оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд або помилково неправильно визначив предмет спору або умисно ухилився від надання правової оцінки вищевикладеному формулюванню, яке містить відомості, яких насправді не було.

Свідченням вищеназваної позиції суду є та обставина, що суд, ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині свого рішення жодного разу навіть не виклав текст інформації, яку апелянт ОСОБА_3 просила визнати недостовірною.

Вважає викладену позицію суду а саме , що «...висловлена відповідачем ОСОБА_7 в заяві про відвід судді інформація не є фактичним твердженням, а є його оціночним судження, тобто вираженням суб'єктивної думки і поглядів...» помилковою, оскільки, формулювання оскаржуваного мною тексту не містить мовно-стилістичних засобів (гіпербол, алегорії, порівнянь), а є викладом (констатацією) фактичних даних, тобто містить відомості про ніби-то вчинені мною дії , а саме про те, що я сказала («заявила») певним особам про свої домовленості із суддею та отримала гарантії вирішення питання.

Також вважає, що суд безпідставно послався на ст.40 Конституції України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27лютого 2009р. №1 «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», оскільки недостовірна інформація була викладена не у документі, який за своєю правовою сутністю є зверненням громадянина ОСОБА_7 , а у процесуальному документі, який був ним поданий до суду, як законним представником учасника процесу (ЧДТУ) - заяві про відвід судді. Просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Представниками відповідачів Черкаського державного технологічного університету та ОСОБА_7 направлено відзиви на апеляційну скаргу в яких вони зазначають про те, що оскаржуванне рішення є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, а тому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до п. 8 Перехідних Положень ЦПК України, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно до п. 9 Перехідних Положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

У відповідності до вимог ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив із того, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації, а тому позов не підлягає до задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом за матеріалами справи встановлено, що 4 травня 2017 року судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_8 була подана заява ректора Черкаського державного технологічного університету про відвід судді. В заяві зазначено «До того ж, сама сторона у справі ОСОБА_3 вже заявила представникам Міністерства освіти та науки, що вона вже домовилася з суддею, і їй гарантували позитивне вирішення її питання. Звідки в неї така інформація, хто цей суддя - нам не відомо, але все це викликає велике занепокоєння у трудового колективу, щодо об'єктивності розгляду цієї справи суддею ОСОБА_8» ( а. с. 6).

Ухвалою судді ОСОБА_8 від 5 травня 2017 року в задоволенні заяви про відвід відмовлено. В ухвалі суддя вказував на те, що доводи щодо «домовленості» ОСОБА_3 із суддею ОСОБА_8 ніякими доказами не підтверджуються і є припущенням заявника, а тому не заслуговують на увагу.

Так, Конституцією України (ст. 34) передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч.4 цієї статті спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Колегія суддів поділяє думку районного суду, що висловлена відповідачем ОСОБА_7 в заяві про відвід судді інформація не є фактичним твердженням, а є його оціночним судженням, тобто вираженням суб'єктивної думки і поглядів, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини (справа «Лінгенс проти Австрії», справа «Нікула проти Фінляндії», справа «Яновський проти Польщі» та інш.) при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, а саме: кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишає без задоволення, а оскаржуване рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2018 року у даній справі - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2018 року ухваленого суддею Демчиком Р. В. ( повний текст рішення виготовлено 05 березня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до Черкаського державного технологічного університету, ОСОБА_7 про визнання недостовірною та спростування інформації - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 травня 2018 року.

Судді Гончар Н. І.

Пономаренко В.В.

Ювшин В.І.