Справа № 524/1566/17
Провадження №2/524/88/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі: головуючого судді Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (у їх власних інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3) про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення,-
ВСТАНОВИВ:
У березні 2017 року до суду звернулося ТОВ «Кредитні ініціативи» з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.
Позивач зазначав, що у листопаді 2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого були ВАТ «Сведбанк», ПАТ «Сведбанк») уклав з відповідачем ОСОБА_1 кредитний договір № 1602/1107/71-006, за яким банк надав цьому відповідачеві, як позичальникові, кредит у 17 000 доларів США.
З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязання за кредитним договором сторони кредитного договору уклали Іпотечний договір за № 1602/1107/71-006-Z-1, відповідно до якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 з визначенням ціни іпотеки в 122 715,00 грн.
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор плюс» було укладено договір факторингу, за яким Банк відступив Фактору свої права вимоги по кредитному договору, укладеного з ОСОБА_1
Цієї ж дати, місяця та року ТОВ «ФК «Вектор плюс» уклало з ТОВ «Кредитні ініціативи» договір факторингу, згідно якого позивачеві були передані права вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеного з відповідачем ОСОБА_1
Станом на 03 січня 2017 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором становить: - за кредитом 16 366,02 долара США, що еквівалентно за курсом НБУ - 445 006,12 грн.; - по відсотках 15 823, 73 долара США, що еквівалентно за курсом НБУ - 430 260, 80 грн.
Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2, належної на праві власності ОСОБА_4 у рахунок погашення боргу за кредитним договором у розмірі 875 266, 92 грн. станом на 03 січня 2017 року з одночасним виселенням ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 із вказаної квартири, з відстроченням виконання рішення суду на час дії Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та судові витрати (т. 1 а.с. а.с. 1-5).
Ухвалою судді від 30 березня 2017 року при відкритті провадження у справі було залучено третьою особою Службу у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради (т. 1 а.с. 83).
Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року визнано належними відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (у їх власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1). Залучено до участі у справі третіми особами ПАТ «Сведбанк», ТОВ «ФК «Вектор плюс», Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради як орган опіки та піклування (т. 1 а.с. 175).
Ухвалою суду від 04 квітня 2018 року до участі у справі залучено третьою особою ПАТ «Омега Банк» замість ПАТ «Сведбанк» (т. 1 а.с. 202).
24 травня 2018 року позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» на виконання ухвали суду від 15 травня 2018 року сплатив судовий збір у розмірі 17 929,01 грн. (т. 2 а.с. 48, 63)
У судове засідання представник позивача ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідачі та представники третіх осіб не прибули, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.
Представник позивача направив електронною поштою заяву про розгляд справи за його відсутності (т. 2 а.с. а.с. 65-66).
Відповідачі та треті особи не повідомляли суд про причини повторної неявки відповідно особисто чи своїх представників.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України відповідно до ухвали суду від 24 липня 2018 року (т. 2 а.с. 68).
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Відповідно ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом .
Частиною 2 ст. 590 ЦК України передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк ( термін ), якщо інше не встановлено договором або законом.
У ч. 1 ст.11 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.
Згідно ст. 12 цього Закону у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
У разі порушення іпотекодавцем обовязків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобовязаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у звязку з вжиттям заходів щодо збереження та страхування предмета іпотеки.
Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.
Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ст. 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:
загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;
опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;
спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;
початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.
Відстрочка виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не допускається у разі, якщо:
іпотеку включено до іпотечного пулу;
відстрочка може призвести до істотного погіршення фінансового стану іпотекодержателя;
проти іпотекодавця чи іпотекодержателя порушено справу про банкрутство.
Згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо:
договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку;
договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.
У відповідності до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статтею 109 цього Кодексу передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному
порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.
Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.
Згідно ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону:
1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;
2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);
3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.
Судом достовірно встановлено, що 06 листопада 2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого були ВАТ «Сведбанк», ПАТ «Сведбанк») уклав з відповідачем ОСОБА_1 кредитний договір № 1602/1107/71-006, за яким банк надав цьому відповідачеві, як позичальникові, кредит у 17 000 доларів США на строк з 06 листопада 2007 року по 06 листопада 2037 року включно з визначенням процентної ставки в розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом з метою здійснення цим відповідачем, як позичальником, розрахунків по купівлі квартири АДРЕСА_3 (на даний час вул. ОСОБА_5 України) у м. Кременчуці.
Сторони кредитного договору визначили істотні умови договору, зокрема, предмет договору, забезпечення зобовязань, умови погашення заборгованості, сплати процентів і комісій, права і обовязки, відповідальність сторін. При цьому, відповідач ОСОБА_2 також була ознайомлена з умовами договору і надала згоду на отримання кредиту (т. 1 а.с. а.с. 6-11).
З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязання за кредитним договором сторони кредитного договору уклали 06 листопада 2007 року Іпотечний договір за № 1602/1107/71-006-Z-1, відповідно до якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 з визначенням ціни іпотеки в 122 715,00 грн. (т. 1 а.с. а.с. 12-13).
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор плюс» було укладено договір факторингу № 15, за яким Банк відступив Фактору свої права вимоги по кредитному договору, укладеного з ОСОБА_1 згідно п.п. 2.1., 2.2. (т. 1 а.с. 25-38).
Цієї ж дати, місяця та року ТОВ «ФК «Вектор плюс» уклало з ТОВ «Кредитні ініціативи» договір факторингу, згідно якого позивачеві були передані права вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеного з відповідачем ОСОБА_1 згідно п.п. 2.1., 2.2. (т.1 а.с. а.с. 39-69).
Відповідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Згідно ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.
Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.
Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У відповідності до ст. 1080 цього Кодексу договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
Статтею 1081 ЦК України встановлено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.
Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред'явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
У ст. 1082 вказаного Кодексу визначено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.
Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.
Відповідно ст. 1083 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.
Таким чином, позивач має право вимоги до відповідачів щодо повернення кредитних коштів, наданих відповідачеві ОСОБА_1 за кредитним договором,укладеного 06 листопада 2007 року з АКБ «ТАС-Комерцбанк» та право вимоги у відповідності до Іпотечного договору.
Станом на 03 січня 2017 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором становить: - за кредитом 16 366,02 долара США, що еквівалентно за курсом НБУ - 445 006,12 грн.; - по відсотках 15 823, 73 долара США, що еквівалентно за курсом НБУ - 430 260, 80 грн.
Спір між сторонам у справі щодо розміру боргу відсутній.
Станом на день розгляду справи зазначений розмір боргу за кредитним договором відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, або іншими особами банку позичальнику або позивачеві не було сплачено.
Позивач повідомляв відповідачів про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується наданими копіями повідомлень - вимог банку та повідомлень про їх вручення відповідачам. Крім того, позивач направляв відповідачам вимогу щодо добровільного виселення, яка також була відповідачами проігнорована.
Суд враховує, що п. 44 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.
У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.
Положення статті 12 Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», яка вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування якими мають безпритульні діти, діють з 1 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюються (стаття 58 Конституції України).
Позивач не збільшував позовні вимоги, а тому суд, фактично, приймає до уваги визначену позивачем заборгованість станом на 03 січня 2017 року.
Квартира № 88 у будинку № 1 пор вул. ОСОБА_5 (на даний час вул. ОСОБА_5 України) станом на день розгляду справи перебуває в іпотеці, про що здійснено реєстрацію у Державному реєстрі іпотек. У цій квартирі відповідач та їх малолітня дитина є зареєстрованими та проживають.
Кредитний договір та договір іпотеки, договори факторингу не визнавалися у судовому порядку недійсними.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали суду належні і допустимі докази на спростування встановлених і наведених обставин.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_4, належної на праві власності ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КН № 375099 виданого 01 квітня 1997 року Автозаводським РВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, РНОКПП № НОМЕР_1) , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 06 листопада 2007 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 5646, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1602/1107/71-006 від 06 листопада 2007 року укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 станом на 03 січня 2017 року на суму 875266,92 грн. ( вісімсот сімдесят пять тис. двісті шістдесят шість грн. 92 коп.).
При цьому, необхідно визначити спосіб реалізації предмета іпотеки: квартири АДРЕСА_4, належної на праві власності ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною незалежним оцінювачем на день реалізації, але не нижчою за початкову ціну іпотеки 127765 ( сто двадцять сім тис. сімсот шістдесят пять ) грн., враховуючи, що визначена позивачем оцінка квартири, переданої в іпотеку, була здійснена станом на 07 грудня 2017 року, а позивач іншої оцінки іпотечного майна суду не надав.
Враховуючи, що квартира, яка була передана в іпотеку, була придбана за рахунок кредитних коштів, то суд вважає, що необхідно виселити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КН № 375099 виданого 01 квітня 1997 року Автозаводським РВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, РНОКПП № НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КО № 625086 виданого 30 серпня 2005 року Автозаводським РВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, РНОКПП № НОМЕР_2), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3) із квартири АДРЕСА_4, належної на праві власності ОСОБА_1, без надання іншого житлового приміщення.
Суд погоджується з позивачем і вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення на час дії Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». При цьому, суд врахував розяснення Верховного Суду України, що містяться у Постановах від 25 березня 2015 року у цивільній справі № 6-44цс15, від 15 квітня 2015 року у цивільній паві № 6-46цс15, відповідно до яких мораторій не звільняє від виконання зобовязання, а є відстроченням виконання певних обовязків, відкладенням певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акту. Також, суд враховує і Правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 27 травня 2015 року у цивільній справі № 6-57цс15 щодо того, що вказаний Закон не може бути мотивом для відмови у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 525, 526, 536, 549, 553-559, 625, 626, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст. ст. 5, 11,12, 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 264, 265, 273, 280, 281, 282, 283, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд -
Звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_4, належної на праві власності ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КН № 375099 виданого 01 квітня 1997 року Автозаводським РВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, РНОКПП № НОМЕР_1) , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 06 листопада 2007 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 5646, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1602/1107/71-006 від 06 листопада 2007 року укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 станом на 03 січня 2017 року на суму 875266,92 грн. ( вісімсот сімдесят пять тис. двісті шістдесят шість грн. 92 коп.).
Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки: квартири АДРЕСА_4, належної на праві власності ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною незалежним оцінювачем на день реалізації, але не нижчою за початкову ціну іпотеки 127765 ( сто двадцять сім тис. сімсот шістдесят пять ) грн.
Виселити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КН № 375099 виданого 01 квітня 1997 року Автозаводським РВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, РНОКПП № НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КО № 625086 виданого 30 серпня 2005 року Автозаводським РВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, РНОКПП № НОМЕР_2), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_3) із квартири АДРЕСА_4, належної на праві власності ОСОБА_1, без надання іншого житлового приміщення.
Відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення на час дії Закону України від 03 червня 2014 року №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Повне рішення виготовлено 31 липня 2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданоїупродовж тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня розгляду заяви про перегляд заочного рішення у разі його нескасування. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: