Справа №403/125/18
Провадження №2/403/84/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2018 року Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді: Годованець І. А.

при секретарі: Остапенко Н. М.

участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Устинівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарським будівлями,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачем ОСОБА_1 подано до суду позов до відповідача ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарським будівлями. Вимоги мотивуються тим, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 настоюють на позовних вимогах, так як з вересня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою,у квартирі за АДРЕСА_1. Під час спільного проживання ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_4 поліпшити житлові умови та купити житловий будинок. На початку листопада 2009 року ОСОБА_4 продала Устинівській ЦРЛ квартиру за АДРЕСА_1 за 40000.00 грн. За спільну грошову суму 55000.00 грн. з ОСОБА_4 купили у смт. Устинівка житловий будинок. З листопада 2009 року постійно з ОСОБА_4 проживали у житловому будинку по АДРЕСА_2. ОСОБА_1 працював за кордоном та за отримані грошові суми ним придбано будівельні матеріали. Особисто (ОСОБА_1) проведено будівельні роботи у житловому будинку, господарських будівель, побудував огорожу, ворота, придбав котел опалення, здійснив інші грошові витрати на проведення будівельних робіт і придбання будівельних матеріалів, внаслідок чого збільшилася вартість домоволодіння. У січні 2018 року сторони припинили проживати однією сім'єю.Вважають, що нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, як жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, та належить їм на праві спільної сумісної власності. Частки у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у грошовій сумі 55000.00 грн. та у житловому будинку з господарським будівлями є ідеальними (рівними). Вважають, що підлягають задоволенню в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання за ним права власності на ? частину житлового будинку з господарським будівлями.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 не визнала в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарським будівлями, так як з вересня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою, у квартирі за АДРЕСА_1. Під час спільного проживання ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_4 поліпшити житлові умови та купити житловий будинок. На початку листопада 2009 року ОСОБА_4 продала Устинівській ЦРЛ квартиру за АДРЕСА_1. За набуту від продажу нерухомого майна грошову суму 40000.00 грн. та спільну з ОСОБА_1 грошову суму 10000.00 грн., ОСОБА_4 було придбано житловий будинок вартістю 55000.00 грн. З листопада 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали у житловому будинку по АДРЕСА_2. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за придбані будівельні матеріали проводили у домоволодінні будівельні роботи. У січні 2018 року сторони припинили проживати однією сім'єю.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що з листопада 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою, у житловому будинку по АДРЕСА_2. Їй не відомо, кому з них належала грошова сума, за яку було набуто у власність житловий будинок. ОСОБА_1 працював за кордоном, пояснював, що за отримані грошові суми ним придбано будівельні матеріали та проведено у домоволодінні будівельні роботи.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що з листопада 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собоюу житловому будинку по АДРЕСА_2. Йому не відомо, кому з них належала грошова сума, за яку було набуто у власність житловий будинок. ОСОБА_1 працював за кордоном, пояснював, що за отримані грошові суми ним придбано будівельні матеріали та проведено у домоволодінні будівельні роботи.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що з вересня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собоюу квартирі за АДРЕСА_1. Приблизно у вересні 2009 року ОСОБА_4 повідомила її, що буде продавати квартиру, так як ОСОБА_1 пропонує проживати у будинку, а у неї не має грошей, щоб купити житловий будинок. Через деякий час ОСОБА_4 продала квартиру і у смт. Устинівка купила житловий будинок.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що з вересня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собоюу квартирі за АДРЕСА_1. Приблизно у вересні 2009 року ОСОБА_4 повідомила її, що буде продавати квартиру, так як ОСОБА_1 пропонує проживати у будинку, а у неї не має грошей, щоб купити житловий будинок. Через деякий час ОСОБА_4 продала квартиру і у смт. Устинівка купила житловий будинок.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що працює бухгалтером в Устинівській центральній районній лікарні. На початку листопада 2009 року за договором купівлі-продажу нерухомого майна, продавець ОСОБА_4 продала покупцеві Устинівській центральній районній лікарні квартиру за АДРЕСА_1. На виконання умов договору купівлі-продажу нерухомого майна Устинівською центральною районною лікарнею у банківській установі ОСОБА_4 перераховано грошову суму 40000.00 грн.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що з вересня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собоюу квартирі за АДРЕСА_1. Приблизно у вересні 2009 року ОСОБА_4 продавала квартиру, так як ОСОБА_1 пропонував проживати у будинку, а у неї не було грошей, щоб купити житловий будинок. Для купівлі житлового будинку, ОСОБА_4 за договором позики прийнято від ОСОБА_11 грошову суму 5000.00 грн. За особисту грошову суму 55000.00 грн. ОСОБА_4 було придбано житловий будинок. З листопада 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали у житловому будинку по АДРЕСА_2. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за придбані будівельні матеріали проводили у домоволодінні будівельні роботи.

Відповідно до п.п.1.1-1.5 розділу «1. Предмет договору» та п.п.2,1-2.3 розділу «2. Ціна договору» договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03 листопада 2009 року, продавець ОСОБА_4 передала у власність покупцеві Устинівській центральній районній лікарні Кіровоградської області квартиру за АДРЕСА_1. Покупцем Устинівською центральною районною лікарнею Кіровоградської області прийнято у власність нерухоме майно та перераховано у банківській установі продавцю ОСОБА_4 його вартість в сумі 40000.00 грн. Договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Устинівського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_12. 03 листопада 2009 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію за Устинівською центральною районною лікарнею Кіровоградської області права власності на квартиру за АДРЕСА_1.

У листі Устинівської центральної районної лікарні Кіровоградської області за №357 від 11 квітня 2018 року зазначено, що відповідно до встановлених термінів зберігання фінансових документів, згідно ст.336 Переліку за №578, в медичній установі за 2009 рік відсутні платіжні доручення.

У листі Устинівського ТВБВ №10010/0121 філії - Кіровоградського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» зазначено, що станом на 13 квітня 2018 року у банківській установі відсутня технічна можливість надати виписку з карткового рахунку за НОМЕР_1 за листопад 2009 року, оскільки внаслідок глобальної атаки у червні 2009 року електронні дані знищено.

Відповідно до п.п.1.1-1.5 розділу «1. Предмет договору» та п.п.2,1-2.3 розділу «2. Ціна договору» договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10 листопада 2009 року, продавець ОСОБА_13 передав у власність покупцеві ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 Кіровоградської області. Покупець ОСОБА_4 прийняла у власність нерухоме майно та сплатила продавцю ОСОБА_13 його вартість в сумі 55000.00 грн. Договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Устинівського районного нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_12.

Заслухавши сторони, свідків, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Статтею 3 СК України встановлено, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (ч.1 ст.2 СК України). Статтею 63, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Під час судового розгляду на підставі досліджених судом письмових матеріалів та доказів, пояснень свідків встановлено, що з вересня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собоюу квартирі за АДРЕСА_1. ОСОБА_4 право власності на квартиру за АДРЕСА_1 набуто за нотаріально посвідченим договором купівлі продажу нерухомого майна від 27 березня 2004 року, тобто, до дня спільного проживання однією сім'єюз ОСОБА_1.

Під час спільного проживання ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_4 поліпшити житлові умови та купити житловий будинок. Позивачем ОСОБА_1 та представником позивача ОСОБА_2 не заперечуються обставини, що за відсутності певної грошової суми для придбання житлового будинку ОСОБА_4 вимушена була продати квартиру, у якій спільно з нею проживали.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03 листопада 2009 року, продавець - ОСОБА_4 передала у власність покупцеві - Устинівській центральній районній лікарні квартиру за АДРЕСА_1. Покупцем - Устинівською центральною районною лікарнею прийнято у власність нерухоме майно та перераховано у банківській установі продавцю -ОСОБА_4 його вартість в сумі 40000.00 грн.

Частиною 1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно із ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, відповідно до положень ст.57 СК України та ч.4 ст.368 ЦК України, придбання жінкою або чоловіком, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою,за грошові кошти, що є особистою приватною власністю одного з них, нерухомого майна, це майно є теж особистою приватною власністю.

У п.п.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за №11 від 21 грудня 2007 року зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 пояснила, що за набуту від продажу нерухомого майна грошову суму 45000.00 грн. та спільну з ОСОБА_1 грошову суму 10000.00 грн., ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу нерухомого майна було придбано житловий будинок вартістю 55000.00 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 вважають, що грошова сума 55000.00 грн. та набуте ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу нерухомого майна право власності на житловий будинок з господарськими будівлями є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, як жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, та належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.74 СК України, частки у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на грошову суму 55000.00 грн. та житловий будинок з господарським будівлями є ідеальними (рівними).

Частинами 1,2,3,4 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, на сторону позивача покладається обов'язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо ідеальних (рівних) часток ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у грошовій сумі 55000.00 грн. та у житловому будинку з господарським будівлями. Статтею 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно правової позиції Верховного Суду України в постановах за №6-79цс15 від 03 червня 2015 року та за №6-38цс15 від 25 листопада 2015 року, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, необхідно встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

З копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03 листопада 2009 року вбачається, що ОСОБА_4 продано квартиру за АДРЕСА_1, що їй належить на праві особистої приватної власності та отримано нею грошову суму 40000.00 грн. Через сім днів, тобто, 10 листопада 2009 року, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна, ОСОБА_4 набуто право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2. За цим правочином ОСОБА_4 продавцю сплачено вартість нерухомого майна в сумі 55000. 00 грн. Згідно п.1.1 копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10 листопада 2009 року покупець ОСОБА_4 набуває право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями. У п.4.2 нотаріально посвідченого копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10 листопада 2009 року зазначено: «Житловий будинок з надвірними будівлями купується за згодою ОСОБА_1, який проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу з покупцем, яка відібрана у встановленому законом порядку». Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч.3 ст.65 СК України). А отже, на підставі п.4.2 копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10 листопада 2009 року встановлено, що ОСОБА_1 надано ОСОБА_4 згоду за договором купівлі-продажу нерухомого майна права на придбання житлового будинку з господарським будівлями, а не згоду на право розпорядження грошовою сумою, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Під час судового розгляду справи встановлено незначний проміжок часу між продажем ОСОБА_4 квартири і придбанням нею житлового будинку з господарськими будівлями за грошову суму 55000.00 грн., яка отримана від продажу особистої приватної власності для придбання іншого нерухомого майна або витрати цієї грошової суми на інші потреби. У відповідача ОСОБА_1 відсутні будь-які докази про джерела доходу щодо отримання грошової суми на придбання нерухомого майна. Таким чином на підставі досліджених доказів встановлено, що ОСОБА_4 право особистої приватної власності на квартиру за АДРЕСА_1 набуто до дня спільного проживання однією сім'єюз ОСОБА_1. Грошова сума 40000.00 грн. є особистою приватною власністю ОСОБА_4, так як отримана нею за договором купівлі - продажу цієї квартири та не відноситься до спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем ОСОБА_1 подано до суду позов до відповідача ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарським будівлями.

Відповідно до положень ст.57 СК України та ч.4 ст.368 ЦК України, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Під час судового розгляду справи встановлено, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу нерухомого майна від 10 листопада 2009 року житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 не належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, як майно, що набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2, належить ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності. При встановлених обставинах, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарським будівлями задоволенню не підлягають, як необгрунтовані.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ст.133 ЦПК України). Відповідно до п.1 ч.2, ч.1, ч.6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пенсійного посвідчення за НОМЕР_2 виданого 09 серпня 2017 року Пенсійним Фондом України, ОСОБА_1 є інвалідом другої групи. Термін дії до 01 липня 2018 року. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів (п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір»). Заява представника відповідача ОСОБА_3 про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_4 відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 23585.00 грн. задоволенню не підлягають відповідно до положень п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позовних вимогах відмовити в повному обсязі.

Відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарським будівлями.

ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, відповідно ч.6 ст.141 ЦПК України, звільнений від оплати судових витрат, які компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відмовити у заяві представника відповідача ОСОБА_3 про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_4 відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 23585.00 грн. відповідно до положень п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На рішення може бути подано апеляційну скаргу на протязі тридцяти днів з дня проголошення, а для ОСОБА_4 з дня отримання його копії. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Кіровоградської області. До приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із новою редакцією ЦПК України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через суд першої інстанції, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судом за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією ЦПК України.

Суддя Устинівського

районного суду І. А. Годованець