Справа № 206/2091/18
Провадження № 2/206/780/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

ОСОБА_3 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Звертаючись до суду позивач зазначила, про таке. З 2007 року по 2010 рік сторони перебували у шлюбі. За час спільного проживання у сторін народилась донька ОСОБА_4. За рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки, у розмірі 400 грн. 00 коп. Позивач зазначила, що стягувана сума за рішенням суду є занадто малою аби забезпечити на необхідному рівні потреби дитини, а тому просила збільшити розмір аліментів до 2000 грн. 00 коп. (а.с. 1-3, 18-19).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього 800 грн., в іншій частині суми, предявленої за позовом, просив відмовити. Крім того, пояснив, що у нього на утриманні, також, перебувають двоє його дітей: ОСОБА_2 Олексндр, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та мати його сина ОСОБА_5 Одександра, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

25.05.2018 ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, та призначено справу до розгляду по суті.

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення та заперечення сторін, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

24.07.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

08.06.2007 між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке було видане Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 4). Згідно із свідоцтвом про народження, виданим Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, 15.08.2007 у сторін народилась донька ОСОБА_4 (а.с. 6).

23.03.2010 шлюб укладений між сторонами було розірвано про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, видане Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.8).

11.11.2011 заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі за № 2-891/11 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 21.02.2011 - до її повноліття (а.с. 12).

12.08.2016 позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, у звязку із чим, прізвище «Храмцова» було змінено на «Малинська», що вбачається із свідоцтва про шлюб, виданого Кіровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 5).

Як встановлено із свідоцтв про народження, відповідач, також є батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 серія свідоцтва про народження І- ВЛ № 432039, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, серія І ВЛ № 223047 (а.с. 31-32).

Як встановлено із копій чеків наданих суду, відповідачем сплачуються аліменти за заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська на користь позивача (а.с. 33-50).

Довідка до акта огляду медико соціальної експертної комісії, що ОСОБА_6 мати ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом третьої групи, інвалідність встановлена в строк до 01.12.2018, надана відповідачем не може судом бути розцінена як доказ перебування ОСОБА_6 на утриманні відповідача з огляду на відсутність доказів їх перебування у шлюбі, а також будь-яких інших доказів, які б могли свідчити про таку обставину (а.с. 52).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй від 20.11.59, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Окрім того, згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.0.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 підкреслено, що за відсутності домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та на теперішній час мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про державний бюджет України на 2018 рік" встановлено, що прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня 2018 року складає 1 994, 00 грн.

Враховуючи вищенаведені обставини, з метою захисту прав дитини, а також того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача у межах ст. 7 ЗУ "Про державний бюджет України на 2018 рік" та ст. 182 СК України.

В той же час, суд зазначає, що підстави для стягнення аліментів, у розмірі, що перевищує передбачений законодавством мінімум має бути в суді доведено позивачем наявністю інших необхідних витрат (окрім додаткових витрат), а також, можливістю боржника сплачувати аліменти у відповідній частині.

Проте, позивач, при зверненні до суду зазначених вище доказів не надала, а тому, підстави для стягнення з відповідача аліментів на дитину у розмірі 2 000 грн., з огляду на відсутність об'єктивних та достатніх доказів, задоволенню не підлягає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 181, 182, 184 СК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 31, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються за заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2011, шляхом їх збільшення, та визначити ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1)щомісячно до стягнення аліменти в твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2), на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1000 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів у зміненому розмірі здійснювати з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

В іншій частині позову відмовити повністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 27.07.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак