АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/21/18 Справа № 175/4835/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (далі ПрАТ «СК «Альфа Страхування»), ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи тим, що 11 листопада 2012 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Опель Омега», реєстраціний номер НОМЕР_1, у м.Дніпропетровську по вул.Магдалинівській з боку проспекту ім.Газети «Правда», допустив зіткнення з автомобілем марки «Тойота Прадо», реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить їй на праві власності та яким керував ОСОБА_4

Зазначала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження та винним у даній ДТП було визнано ОСОБА_3

Вказувала, що на час настання ДТП автомобіль відповідача ОСОБА_3 було застраховано, згідно з договором добровільного страхування цивільної відповідальності від нещасних випадків, у ПрАТ «СК «Альфа Страхування», яка була повідомлена про настання страхового випадку з наданням усіх документів для отримання страхової виплати.

Посилаючись на те, що страховик неправомірно відмовив їй у страховій виплаті з підстав надання неправдивих відомостей про обставини страхового випадку, що не відповідає дійсності, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» страхове відшкодування у розмірі 100.000 грн і 2.500 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, а з ОСОБА_3 стягнути у рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди 1.500 грн.

Справа розглядалась судами різних інстанції протягом тривалого часу.

Останнім рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки нею доведені підстави для задоволення позову, їй завдано шкоди, яка підлягає відшкодуванню у відповідності до вимог закону.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції у звязку з наступним.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 11 листопада 2012 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Опель Омега», реєстраційний номер НОМЕР_1, у м.Дніпропетровську по вул.Магдалинівській з боку проспекту ім.Газети «Правда», допустив зіткнення з автомобілем марки «Тойота Прадо», реєстраціний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_2 та який перебував під керуванням водія ОСОБА_4

Автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2012 року, яке чинне на даний час, винним у скоєні ДТП за ст.124 КУпАП визнано ОСОБА_3 (т.1 а.с.8)

На час пригоди його автомобіль було застраховано згідно з договором добровільного страхування цивільної відповідальності від нещасних випадків у ПрАТ «СК «Альфа Страхування», яку ОСОБА_2 повідомила про настання страхового випадку (т.1 а.с.9,10).

Згідно Висновку спеціаліста № 15/01/13 від 16 січня 2013 року, складеного ТОВ Експерт-центр Тандем, весь комплекс пошкоджень, наявний на автомобілях «Опель Омега» реєстраціний номер НОМЕР_3 та «Тойота Прадо» реєстраціний номер НОМЕР_4, може мати накопичувальний характер та не може відповідати обставинам та місцю утворення даних пошкоджень, вказаних водіями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т.1 а.с.74-94)

Листом від 13 лютого 2013 року за №1766.609.12.01/2 ПрАТ «СК «Альфа Страхування» відмовило ОСОБА_2 у страховому відшкодуванні, пославшись на висновок транспортно-трасологічного дослідження від 16 січня 2013 року, відповідно до якого характер пошкоджень на автомобілях не відповідають обставинам та місцю утворення таких пошкоджень, зазначених водіями ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (т.1 а.с.15).

Дану відмову вони підтвердили також листом від 15 травня 2013 року за №1055/02-02 (т.1 а.с.19).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що матеріальна шкода її автомобілю спричинена саме ДТП, яке мало місце 11 листопада 2012 року, та зазначив, що усі учасники даної справи відмовились від проведення експертизи з метою визначення обставин ДТП та встановлення відповідності пошкоджень автомобілів.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ст.11 ЦК України).

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно зі ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані крім іншого з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (ч.1 ст.990 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 22.1. Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Матеріалами справи підтверджується факт того, що 11 листопада 2012 року з вини водія ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода (т.1 а.с.8).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «СК «Альфа Страхування» за полісом №АВ/7735246 відповідно до договору №0377113 (т.1 а.с.9-10,11-14).

Потерпіла ОСОБА_2 звернулась з відповідною заявою про настання ДТП та виплату страхового відшкодування до страхувальника винної особи, втім їй було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у звязку з поданням страхувальником та потерпілим завідомо неправдивих відомостей про факт (обставини) настання страхового випадку (т.1 а.с.15,19).

За висновком судового експерта ОСОБА_5 від 10 лютого 2014 року, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 161.611 грн.89 коп. (т. 1 а.с.53-64).

Колегія суддів наголошує на тому, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року перше судове рішення по даній справі, яке було залишене в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року, було скасовано у звязку з відсутністю відповідної судової експертизи на предмет визначення обставин ДТП та з метою встановлення відповідності пошкоджень на автомобілях, викладеним водіями факту пригоди (т.2 а.с. 31-32).

Суд першої інстанції під час нового розгляду даної справи, ухваливши оскаржуване рішення, зазначив як на підставу відмови у задоволенні позову саме факт того, що сторони відмовились проводити відповідну експертизу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обовязковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України (у редакції закону, чинному на момент виникнення спірних правовідносин).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 ЦК України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

За способом утворення докази поділяються на первинні (відомості про факти одержують із першоджерела - з оригіналу документа, від свідка-очевидця і т.п.) і похідні (відомості про факти одержують із джерела, що відтворює інший доказ, - з копії документа).

За відношенням до шуканого факту докази поділяються на прямі (прямо вказують на наявність або відсутність шуканого факту) і непрямі (дозволяють зробити припускаємий висновок про шуканий факт).

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обовязок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року було задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 та призначено по справі судову інженерно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання - чи відповідають наявні на автомобілях марки Опель, реєстраційний номер НОМЕР_5, та марки Тойота Прадо, реєстраційний номер НОМЕР_2, пошкодження причинам і обставинам події, про яку було заявлено ОСОБА_3 та ОСОБА_6, а саме, що автомобілі отримали наявний комплекс пошкоджень внаслідок взаємного зіткнення.

Експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України (т.2 а.с. 125).

Згідно висновку експерта №4370-16 від 12 липня 2017 року за результатами проведення інженерно-транспортної експертизи по справі №2-175/4835/13-ц, складеної судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, весь комплекс пошкоджень та деформацій на автомобілі Toyota Prado, реєстраційний номер НОМЕР_2, утворено не внаслідок безпосереднього взаємного контактування з автомобілем Opel Omega, реєстраційний номер НОМЕР_5, але, з технічної точки зору, внаслідок дорожньо-транспортної події (а саме переміщення автомобіля Toyota Prado, реєстраційний номер НОМЕР_2, після зіткнення з автомобілем Opel Omega, реєстраційний номер НОМЕР_5 (т.2 а.с.130-138).

Тобто згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи ДТП, що сталося 11 листопада 2012 року, має ознаки страхового випадку.

Саме цей висновок колегія суддів приймає до уваги як належний та допустимий доказ у даній справі.

До висновку за результатами проведення транспортно-трасологічної експертизи з дослідженням обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди від 02 лютого 2018 року за №002-01(Е)/18, складеного судовим експертом м.Чернігова ОСОБА_7 за заявою представника ПрАТ СК Альфа Страхування, яким встановлено, що механічні пошкодження з технічної точки зору не відповідають причинам і обставинам події, колегія суддів відноситься критично та не приймає його до уваги, оскільки даний висновок було складено не на підставі судової експертизи, експерта не було попереджено про кримінальну відповідальність та дана експертиза була проведена значно пізніше (т.2 а.с.169-190).

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» в рахунок відшкодовування матеріальної шкоди (страхового відшкодування) 50.000 грн., саме в межах ліміту відповідальності, встановленого полісом АВ/7735246 від 08 листопада 2012 року.

Щодо вимог ОСОБА_2 про стягнення з ПрАТ СК Альфа Страхування моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають, оскільки дане ДТП не підпадає під вимоги ст.23 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи із встановлених обставин справи, доведеності позовних вимог, засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги факт того, що в наслідок ДТП, яке сталося з вини відповідача, було пошкоджено належний позивачу автомобіль, колегія суддів приходить до висновку про можливість стягнення з ОСОБА_3 у рахунок відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 1.500 грн.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Згідно із положеннями ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та у відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання позову та судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача по 1.290 грн.87 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодовування матеріальної шкоди (страхового відшкодування) 50.000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1.500 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі по 1.290 грн.87 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_8