___________________________________________________________________________________________________________________
справа № 520/4122/17
провадження № 2-ві/520/15/18
УХВАЛА

про відмову у задоволені відводу судді

та передачу справи попередньому складу суду

м. Одеса

25.06.2018 року Київський районний суд м. Одеси в одноособовому складі: суддя Літвінова І.А. головуюча, в порядку письмового провадження, вирішивши питання про відвід судді Київського районного суду м. Одеси Пучкової Ірини Миколаївни за заявою позивача ОСОБА_1 у справі № 520/4122/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування.

В ході розгляду цивільної справи позивачем подано заяву про відвід головуючого судді Пучкової І.М.

Відвід заявлений на підставі статті 36 ЦПК України.

Основним аргументом заявленого відводу ОСОБА_1 вказує, що за час розгляду справи він був свідком «нерівної» поведінки судді щодо нього.

Як додатковий аргумент ОСОБА_3 виділяє те, що під час допиту свідків суддя максимально їх прискорювала, не давала закінчити та дати розгорнуте пояснення.

Попередньо заява ОСОБА_1 про відвід розглянута у відповідності до частин 2, 3 статті 40 ЦПК України складом суду, який розглядає справу.

Ухвала за результатами розгляду відводу датована 11 червня 2018 року.

Вказаним судовим рішенням встановлено наступне: «позивач ОСОБА_1 11.06.2018 р. звернувся до суду з заявою про відвід судді у цивільній справі, посилаючись, що суддя усі пояснення учасників процесу ставить під сумнів, тому вважає суддю упередженою. Представник відповідача заперечила проти заявленого відводу, посилаючись на його повну безпідставність. Суд, заслухавши думки зазначених учасників процесу, вважає, що надана заява не підлягає задоволенню. Згідно з частиною 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Оскільки заява позивача про відвід не містить жодних підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України, для відводу судді, така заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. У справі відсутні будь-які обставини, що викликали б сумнів у неупередженості або об'єктивності судді. Керуючись ст. 36, 39, 40, п. 7 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, суд ухвалив: у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід судді у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним відмовити. Провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним зупинити до вирішення питання про відвід».

Судове рішення, постановлене з цих питань, набрало законної сили.

Вказаний висновок суду був відомий заявнику, оскільки судове рішення проголошене у відкритому судовому засіданні 11 червня 2018 року та оприлюднене в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/74577807.

До цього часу заперечень щодо встановлених судом обставин позивач не надавав.

Суд, ознайомившись із матеріалами справи, перевіривши обставини, викладені у заяві про відвід, не встановив підстав, які б свідчили про неупередженість або необєктивність головуючого судді Пучкової І.М. при здійсненні провадження у цивільні справі № 520/4122/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Суд наголошує, що про упередженість судді (суду) може свідчити доведена доказами обєктивна сукупність фактичних обставин, які б були повязані із діями судді (суду), внаслідок яких простежувалися б систематичність у штучному створенні перешкод в реалізації стороною своїх прав.

Державою Україна встановлений досить жорсткий механізм покарання суддів за допущенні ними порушення при здійсненні правосуддя. Громадянам надане право сприяти притягненню суддів до відповідальності за вже вчинені суддею незаконні дії.

Статтею 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського

суду з прав людини проти України регулюються Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до частини першої статті 17 якого суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерел права.

Стаття 6 Конвенції відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов'язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Судова процедура вважається справедливою тільки тоді, коли вона спрямована на забезпечення верховенства права, законності, рівності учасників процесу перед законом і судом, змагальності, гласності та відкритості. Професіоналізм, незалежність та неупередженість суддів є неодмінною гарантією справедливого вирішення судових спорів.

Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань цивільного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у цивільних справах є інститут відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви. Виходячи з цього цілком очевидно, що ефективність даного інституту пов'язана із застосуванням як національного законодавства, так і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Визначаючись щодо наявності підстав для відводу, необхідно враховувати, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв.

Відповідно до субєктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі.

Згідно з обєктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

При вирішенні питання про відвід судді Пучкової І.М. у цивільній справі № 520/4122/17 судом не встановлено ні субєктивних ні обєктивних критеріїв, які б свідчили про упередженість та відсутність безсторонності судді Пучкової І.М. при здійснені провадження за позовною заявою ОСОБА_1 у справі № 520/4122/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Що стосується субєктивного критерію, то особиста безсторонність судді презумується, поки не надано доказів протилежного.

Матеріали заяви про відвід судді Пучкової І.М. таких доказів не містять.

Європейським судом з прав людини в рішенні у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об'єктивної перевірки (рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24.02.1993, серія A, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі потрібно визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. Theunited kingdom), рішення від 10.06.1996, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Перевіркою обставин, повязаних із діями судді Пучкової І.М. по цивільній справі № 520/4122/17, судом не встановлено фактичних доказів наявності упередженості чи особистої заінтересованості судді, певних прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

При цьому, суд враховує думку заявника ОСОБА_1 , однак вирішальними при розгляді питання щодо відводу вважає встановлені фактичні обставини за результатами перевірки.

Приписами ч. 11 ст. 33 ЦПК України встановлено, що справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На цей час судом не встановлено випадку, що унеможливлює участь судді Київського районного суду м. Одеси Пучкової Ірини Миколаївни у розгляді цивільної справи № 520/4122/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Також для відводу судді не встановлено підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України.

Допит свідків, про який позивач ОСОБА_1 зазначає у заяві про відвід, згідно із протоколом судового засідання відбувався 20.11.2017 року.

Позивач був присутнім у судовому засіданні при допиті свідків, й відповідно процедура, порядок та всі обставини, повязані із цією процесуальною дією були відомі позивачу.

Однак, обставини цього позивач зазначив лише 11 червня 2018 року у заяві про відвід.

У встановлений ч. 3 ст. 39 ЦПК Україна строк заява про відвід подана не була.

Положеннями частини третьої статті 39 ЦПК України встановлено, що після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно з статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, суд під головуванням судді Пучкової І.М. мав повне право залишити заяву ОСОБА_1 про відвід без розгляду у звязку із пропуском процесуального строку. Однак, не обмежуючи права позивача ОСОБА_1 на відвід, таку заяву прийняв та розглянув у встановленому законом порядку, що навпаки свідчить про відсутність упередженості судді до особи відводника.

Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною четвертою статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до частини девятої статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заявленого відводу суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 33, 40,п. 2 ч. 2 та ч. 4 ст. 44,ст. 185,п. 11 ч. 1 ст. 257, ст. ст. 260, ч. 2 ст. 261, ч. 2 ст. 353 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Пучковій І.М. від розгляду цивільної справи № 520/4122/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Справу № 520/4122/17 передати попередньому складу суду для продовження провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її складення.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду.

Копію ухвали направити учасникам справи до відома.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: https://court.gov.ua/fair/sud1512/.

Головуючий

ОСОБА_4