Справа № 136/1011/17
провадження № 2/136/480/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"10" квітня 2018 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Кривенко Д.Т.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна, -

учасники цивільного процесу

позивач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував тим, що з 06 листопада 2011 року по 2 жовтня 2016 року вони із відповідачем проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина в селі Журава, Липовецького району, Вінницької області, у житловому будинку №21, розташованому на вул.. Свободи (раніше Кірова), вели спільне господарство, між ними склались усталені відносини, притаманні подружжю, вони були повязані спільним побутом, мали взаємні права і обовязки, піклувались та дбали один про одного. Вони мають спільну дитину - ОСОБА_6. Під час спільного проживання однією сімєю, за спільні кошти, ними на підставі договору купівлі-продажу від 14 травня 2016 року за 100 000 гривень був придбаний автомобіль «DAEWOO LANOS», 2007 року, номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрований на ім'я відповідачки. На даний час між ними із відповідачем виник спір щодо спільно нажитого майна, тому позивач просить суд встановити факт їх спільного проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 06.11.2011 року по 02.10.2016 року, здійснити поділ спільно нажитого майна у виді транспортного засобу шляхом присудження його йому та сплати ним відповідачеві грошової компенсації за ? частку у розмірі 58 505 гривень, а також вирішити питання судових витрат.

Відповідач подала до суду відзив на позов, в якому просила суд в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що незважаючи на те, що вони із відповідачем в період з 06 листопада 2011 року по 02 жовтня 2016 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, мають спільну дитину, однак спірний транспортний засіб було придбано для неї, ОСОБА_3, за кошти отримані її матірю в позику від ОСОБА_7 Позивач не мав роботи, зловживав спиртними напоями, постійно хворів, що стало підставою для встановлення йому ІІІ групи інвалідності, всі кошти, які він заробляв були витрачені на його лікування, а тому він був не спроможним придбати рухоме майно, що є предметом спору.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2017 року за клопотанням позивача було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «DAEWOO LANOS», 2007 року, номерний знак НОМЕР_1.

За клопотанням сторін до суду викликались свідки згідно доданих до заяв списків для дачі показів.

За клопотанням позивача до матеріалів справи долучено оригінали документів, копії яких ним додано до позовної заяви при предявленні позову.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, що наведені у позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Додатково позивач суду пояснив, що дохід у бюджет сімї, у тому числі на придбання спірного майна, ним вкладався грошовими коштами у чималому розмірі заробленими від тимчасових заробітків, де він перебував значний час, від поїздок до міст Москви, Києва та Одеси, де виконував будівельні роботи. Також вказав, що мав у власності транспортний засіб, який був проданий, а грошові кошти, які були його особистими склали частину від вартості придбаного спірного транспортного засобу. Хворіє він з 2016 року, у звязку із чим йому було встановлено ІІІ групу інвалідності, отож зароблені кошти на лікування не витрачались. Інші обставин, на які посилається відповідач не доведені.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав зазначених у відзиві, просили в задоволенні позову відмовити. Відповідач суду підтвердила факт їх спільного із відповідачем проживання однією сімєю, ведення спільного побуту та ведення спільного господарства, наявність спільної неповнолітньої дитини. Також суду пояснила, що позивач лише три рази за весь період їх спільного проживання був на заробітках, з однієї поїздки він привіз 4-4500 грн., з іншої він повернувся на другий же день, а за третю поїздку йому не заплатили грошей роботодавці.

Суд, вислухавши пояснення сторін спору, їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно довідок виданих виконавчим комітетом Вахнівської сільської ради Липовецького району №578, 579, 580 від 25 квітня 2017 року (а.с.91, 92, 94), в період з 06 листопада 2011 року по 02 жовтня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сімєю в с. Журава, Липовецького району, Вінницької області по вул..Свободи, 21, між ними склались усталені відносини притаманні подружжю, вони були повязані спільним побутом, мали спільне господарство, мали взаємні права та обовязки, піклувались та дбали один про одного, мають спільну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період з 15 травня 2014 року по 25 жовтня 2016 року місце проживання ОСОБА_3 було зареєстровано за вказаною вище адресою. В період з 2012 по 2016 роки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вели спільне господарство та утримували корів, телиць, свиней та домашню птицю.

Факт реєстрації місця проживання ОСОБА_3 у житловому будинку за №21 у с. Журава, по вул..Свободи, Липовецького району, підтверджується записами у Домовій книзі (а.с.9-11).

Сторони мають спільну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в підтвердження чому є свідоцтво про народження (а.с.12).

Як убачається із реєстраційної картки транспортного засобу (а.с.23), ОСОБА_3 являється власником автомобіля «DAEWOO LANOS», 2007 року випуску, обєм двигуна 1.6, бежевий 4; номер кузова (шасі (рами) SUPTF696D7W331484, номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХО № 176757 від 14.05.2016 року, вартість якого 117 010 гривень (звіт про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу (а.с.25-30).

Позивач звернувся до суду із даним позовом, вказуючи, що спірний транспортний засіб є майном, що набуте за час спільного проживання, отож належить їм на праві спільної сумісної власності, відтак підлягає поділу між ними у рівних частках, однак добровільно згоди щодо його поділу вони не досягли.

За правилами статті 74 СК України, передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з'ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім'єю; спільний побут; взаємні права та обов'язки (ст. ст. 3, 74 СК України).

Обставини щодо спільного проживання сторін як чоловіка та жінки, які не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між якими склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, доведені а також факт ведення спільного господарства, оскільки сторонами вони визнавались, як у судовому засіданні так і в письмових заявах поданих до суду, у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що є підставою звільнення від доказування в цій частині (ч.1 ст.82 ЦПК України).

Вирішуючи питання щодо правового режиму спірного майна, судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів придбання спірного майна за рахунок доходів отриманих ними, як сімєю, під час спільного проживання внаслідок ведення ними спільного господарства від утримання домашнього господарства; не доведено обставини щодо перебування позивача на тимчасових заробітках, розміру отриманих ним доходів від таких заробітків чи іншого доходу отриманого позивачем в період спільного проживання, джерело придбання майна, ціну, за яку придбане спірне майно.

За клопотанням сторін, в ході судового розгляду, було допитано свідків, утім жоден із свідків, які були допитані за наполяганням позивача, окрім батька позивача ОСОБА_8, покази якого суд відкидає, оскільки вони є близькими родичами, а тому його покази ґрунтуються на власних міркуваннях та амбіціях, не зміг вказати скільки разів та термін перебування позивача на тимчасових заробітках, розмір грошових коштів отриманих позивачем від тимчасових заробітків чи розмір доходу внаслідок спільної праці чи ведення спільного господарства сторонами як подружжям, не змогли пояснити джерело набуття спірного майна.

За наявності заперечень зі сторони відповідача в частині того, що позивач дійсно перебував на тимчасових заробітках, у тому числі в м. Москва, Російської Федерації, позивач не вжив жодних заходів щодо збирання доказів (їх витребування за наявності складнощів), які б підтвердили факт його перебування за межами країни та термін його перебування чи в іншому місті України.

Також, суд вважає, не доведеними обставини, на які посилався позивач щодо продажу транспортного засобу належного йому та наявності від реалізації такого майна особистих грошових коштів, які в подальшому були залучені для придбання спірного транспортного засобу, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд вважає, що не доведено позивачем в судовому засіданні факт придбання спірного майна.

Так, із показів свідків, які були допитані, за наполяганням відповідача, судом встановлено, що грошові кошти у розмірі 100 000 грн. мати відповідача ОСОБА_9 позичила у ОСОБА_7, на купівлю автомобіля для своєї дочки ОСОБА_3, що вони підтвердили в судовому засіданні, а також розписку долучено до матеріалів цивільної справи.

Доводи позивача та його представника в тій частині, що розписка про позику вищевказаних грошових коштів посвідчена у невстановленому законом порядку, а саме в присутності Новоприлуцького сільського голови, а не секретаря сільської ради, як передбачено діючим законодавством, отож вона є недійсною, не беруться судом до уваги, оскільки за правилами ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Укладення такого договору між фізичними особами не вимагає його нотаріального посвідчення. Інших доказів, які б ставили під сумнів правомірність вчиненого правочину, не надано, при цьому суд враховує, що такі обставини не підлягають доказуванню у даній справі.

Суд також враховує, що позивач не висловив жодних претензій з приводу незаконного заволодіння транспортним засобом відповідачем після того як вони у добровільному порядку здійснили розподіл спільно нажитого майна та припинили спільне проживання, не звертався він до правоохоронних органів з даного приводу, жодних доказів на підтвердження протиправності дій відповідача позивачем не було надано суду.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (стаття 13 ЦПК України).

Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Із зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позивачем не було надано безспірних доказів на підтвердження встановлення факту створення (придбання) майна внаслідок спільної праці їх як подружжя, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, джерел набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволило б суду надати такому майну правовий статус спільної сумісної власності, за доведеності чого таке майно підлягало б поділу.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, незважаючи на те, що факт спільного проживання як чоловіка та жінки, які не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між якими склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, доведені, оскільки, в даному випадку, такий факт не має юридичного значення та не породжує і не створює для позивача умов здійснення ним майнових чи немайнових прав.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України, а тому понесені позивачем судові витрати, які підтверджені документально відносить на його рахунок.

На підставі викладеного та керуючись ст.60, 74 СК України, ст. 10,13,141,258-259, 263-265, 293,315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 (місце проживання: вул Свободи, 21, с. Журава, Липовецького району, Вінницької області, РНОКПП - НОМЕР_3) до ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП - НОМЕР_4) про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна, - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до суду апеляційної інстанції через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Т. Кривенко