Провадження № 22-з/772/62/18
Доповідач:Береговий О. Ю.
УХВАЛА

09 серпня 2018 рокуСправа № 127/12474/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Берегового О.Ю.,

суддів Сопруна В.В., Марчук В.С.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_2 про роз'яснення постанови Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державної акціонерної компанії «Укрресурси» про стягнення середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсації втраченої частини коштів та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2016 року,

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом до Державної акціонерної компанії «Укрресурси» про стягнення середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні, компенсації втраченої частини коштів та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що наказом №1 від 01 грудня 2015 року відповідач вніс зміни в дату його звільнення, змінивши її на 01 грудня 2015 року та 26 грудня 2015 року і видав йому трудову книжку, однак розрахунку при звільненні з ним не провів.

Раніше рішеннями судів на його користь з даного відповідача була стягнута компенсація за частину невикористаних відпусток. Крім цього, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2016 року стягнуто на його користь середньомісячний заробіток за затримку розрахунку при звільнені за період по 10 травня 2016 року.

Вважаючи, що не проведення з ним повного розрахунку порушує його трудові права просив стягнути з ДАК «Укрресурси» на його користь компенсацію за додаткові щорічні невикористані відпустки за період з 09 травня 2012 року по 26 грудня 2015 року на суму 49950,00 грн., середньомісячний заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 11 травня 2016 року по 10 червня 2016 року в розмірі 13500,00 грн. або на день вирішення справи в суді та компенсацію втраченої частини коштів, внаслідок затримки в термінах їх виплати та інфляції згідно його розрахунку, а також моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. (а.с.1-2).

В подальшому позивач ОСОБА_2 зменшив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток 13500 грн. за час затримки повного розрахунку за період з 11 травня 2016 року по 10 липня 2016 року в розмірі 27000,00 грн. або на день вирішення справи в суді, компенсацію втраченої частини коштів в розмірі 1 401 325,00 грн. та завдану йому моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн., а всього разом суму 1 528 325 грн. (а.с.45).

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державної акціонерної компанії «Укрресурси» (01601, м.Київ, Музейний провулок, 12, ) на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 11.05.2016 року по 10.07.2016 року в сумі 18 000,00 грн. та компенсацію втрати частини заробітку внаслідок затримки в термінах його виплати в розмірі 26 478,66 грн., а всього 44 478,66 грн.

Стягнуто з Державної акціонерної компанії «Укрресурси» (01601, м.Київ, Музейний провулок, 12, ) на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Частково не погоджуючись з таким рішенням суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного розрахунку судом розміру стягнення та відповідно неправильного вирішення справи, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій з урахуванням доповнень просив заочне рішення суду першої інстанції в частині стягнення середньомісячного заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 11 травня 2016 року по 10 липня 2016 року з 18 000,00 грн на суму 27 000,00 грн., в частині стягнення компенсації втрати частини заробітку внаслідок затримки термінів її виплати в сумі 26 478,66 грн. - залишити без змін. Також просив доповнити рішення суду стягненнями втраченої частини зарплати внаслідок затримки термінів виплати доплати за сумісництво посад за період 01 березня 2002 року по 01 грудня 2015 року, компенсацією, що згідно уточненого розрахунку № 2 становить суму індексації 1060419 грн. та за затримку терміну виплати середньомісячного заробітку за затримку видачі трудової книжки за період з 09 травня 2012 року по 26 грудня 2015 року компенсацію, що згідно уточненого ним розрахунку становить суму індексації 241 293 грн. Крім цього, просить стягнути понесені ним витрати на надання йому правової допомоги в сумі 1500 грн та моральну шкоду в сумі 200 000 грн. В іншій частині просив рішення залишити без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з такими судовими рішеннями ОСОБА_2 оскаржив їх в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 07 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до державної акціонерної компанії «Укрресурси» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до державної акціонерної компанії "Укрресурси" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

Вважаючи, що зазначене судове рішення є незрозумілим, ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про роз"яснення постанови Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2018 року, в якій просив роз'яснити її резолютивну частину, а саме:

1.Скасовуючи судове рішення першої інстанції в частині вирішення позовних вимог, як розуміти в якій частині, чи частини відносно всіх позовних вимог, чи відносно тієї частини конкретних вимог?

2.Чи в кінцевому випадку залишилось стягнення в розмірі 44478,66 грн., чи скасовано і те, що ним не оскаржувалось в апеляційному суді, що залишено ним без змін, а також не розглянуто в апеляційному суді?

3.Чому суд не виконав вказівки касаційного суду (немає в тексті мови про них), або чому не обґрунтовує відмову виконати ці вказівки про встановлення середньомісячного заробітку?

4. Чому суд посилався на норми закону, яка не може застосовуватись до спірних правовідносин?

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим подана заява підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Відповідно до положень статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Згідно із положеннями частини третьої статті 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз'яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз'яснення рішення.

Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Таким чином, приводом для роз'яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

У пункті двадцять першому постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що відповідно до статті 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Судове рішення, яке просить роз'яснити ОСОБА_2 є мотивованим, чітким та зрозумілим, а тому підстави для його роз'яснення відсутні.

З мотивувальної та резолютивної частин постанови Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2018 року зрозуміло, що заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2016 року скасоване в частинах стягнення з Державної акціонерної компанії «Укрресурси» (01601, м.Київ, Музейний провулок, 12, ) на користь ОСОБА_2 середньомісячного заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 11 травня 2016 року по 10 липня 2016 року в сумі 18 000,00 грн. та компенсації втрат частини заробітку внаслідок затримки в термінах його виплати в розмірі 26 478,66 грн., а всього 44 478,66 грн., та в цій частині ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 липня 2016 року не переглядалось.

Наведені в заяві про роз'яснення рішення доводи про те, що апеляційний суд нібито не виконав вказівки касаційного суду та послався на норму закону, яке не може бути застосована до спірних правовідносин не можуть слугувати підставою для роз'яснення постанови Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2018 року, оскільки вони пов'язані з роз'ясненням мотивів ухваленого судового рішення, що є недопустимим в розумінні ст.271 ЦПК України, та не свідчать про утруднення чи неможливість його виконання.

Разом з тим, слід звернути увагу заявника, що відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в роз'ясненні постанови Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2018 року за заявою ОСОБА_2.

Керуючись ст.271 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити в роз'ясненні постанови Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2018 року за заявою ОСОБА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлено 09 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: О.Ю. Береговий