Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/1416/18 Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/778/2029/18 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Онищенка Е.А.

Крилової О.В.

При секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2018 року у справі за поданням головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гусакова Максима Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, який має невиконані зобов'язання, без вилучення паспортного документа, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Бердянська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року головний державний виконавець Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гусаков М.О. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, який має невиконані зобов'язання, без вилучення паспортного документа, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Бердянська філія ДП «Адміністрація морських портів України».

В обґрунтування вимог подання зазначено, що на виконанні у Шевченківському ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває зведене виконавче провадження про стягнення в примусовому порядку на підставі судових наказів виданих Господарським судом Запорізької області 28.01.2015 року, 20.07.2015 року та 24.06.2016 року з ФОП ОСОБА_3 на користь Бердянської філії ДП «Адміністрація морських портів України» заборгованості на загальну суму 266 354,31 грн.

Виходом державного виконавця за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що майно боржника на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу не виявлено, про що складено відповідний акт державного виконавця.

Таким чином, рішення суду до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання.

Згідно наданого до відділу клопотання Запорізької місцевої прокуратури №1 від 08.02.2018 року, боржник ОСОБА_3 систематично виїжджає за межі України, що підтверджується витягом головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби.

Враховуючи вищевикладене державний виконавець просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ФОП ОСОБА_3, до виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями Господарського суду Запорізької області.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2018 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ФОП ОСОБА_3 до виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями Господарського суду Запорізької області.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, постановити нову про відмову в задоволенні подання.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем наведено докази, які об'єктивно свідчать про те, що боржником навмисно вчиняються дії спрямовані на ухилення від виконання обов'язків.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Пунктом 5 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п.18 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим підлягає з'ясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобов'язання, або невиконання зумовлено об'єктивними причинами.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положень частини першої статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 навмисно ухиляється від виконання судового рішення.

Натомість звертаючись до суду з поданням про обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон державний виконавець вказував, що ОСОБА_3 систематично з'являється на його виклики до відділу та надавав пояснення щодо відсутності у нього будь-якого нерухомого майна та наявності лише набору протигазів, які він в подальшому надав для реалізації в рахунок погашення боргу, а також надав квитанцію про часткову сплату боргу на суму 200 грн., а також добровільно частково погашає заборгованість шляхом зарахування коштів на депозитний рахунок виконавчої служби.

Окрім того, повідомляє своїм контрагентам рахунки, на які накладено арешт, для здійснення розрахунків, з метою їх подальшого списання. Так, 06.02.2018 року з рахунків боржника ОСОБА_3 в примусовому порядку було списано кошти в розмірі 13 656,23 грн., які були перераховані стягувану.

Отже, державним виконавцем не було доведено факт ухилення ОСОБА_3 від виконання ним своїх зобов'язань за рішенням суду, матеріали подання також не містять жодного доказу того, що боржник свідомо ухилявся від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням суду є хибним, оскільки не узгоджується з фактичними обставинами справи, а тому у суду були відсутні передбачені законом підстави для обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Окрім того, слід зауважити, що відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України обмеження у праві виїзду за кордон можливо застосувати саме до фізичної особи, проте судом було обмежено у праві виїзду за кордон ОСОБА_3 не як фізичну особу, а як фізичну-особу підприємця, що є порушенням вимог зазначеної норми процесуального права.

З урахуванням наведеного, ухвала суду є такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені подання.

Керуючись ст. ст. 374, 376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2018 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову за якою:

«У задоволенні подання головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гусакова Максима Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, який має невиконані зобов'язання, без вилучення паспортного документа, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Бердянська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - відмовити.»

Постанова є остаточною, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 20.06.2018 року.

Головуючий:

Судді: