Дата документу 19.06.2018
Справа № 334/2876/16-ц
Провадження № 2/334/197/18
19 червня 2018 року Ленінський райсуд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Баруліної Т.Є.,
при секретарі Лапі М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 законного представника неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Дніпровський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ІНФОРМАЦІЯ_8 року у відповідачки та третьої особи по справі, ОСОБА_4 народилася дочка, ОСОБА_3, яку було зареєстровано за місцем реєстрації її батька у спірній квартирі. Подружнє життя між третьою особою та відповідачкою не склалося, відповідачка зібрала свої речі та разом з дитиною переїхала жити до своїх батьків за місцем своєї реєстрації, АДРЕСА_6. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2014 року шлюб сторін було розірвано, судом було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з серпня 2013 року, разом не проживають, неповнолітня дитина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір'ю. Онука позивача з серпня 2013 року не проживає у спірній квартирі, а тільки в ній зареєстрована, що порушує його права власника, а саме, перешкоджає йому розпорядитися своїм майном.
Відповідачка членом родини позивач не була, в житловому приміщенні не була зареєстрована, на теперішній час неповнолітня донька відповідачки та ОСОБА_4 з серпня 2013 року в квартирі позивача не проживає, а відповідачка жодних витрат на утримання квартири в якій зареєстрована її донька не несе. Тому, позивач просить визнати неповнолітню дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому була зареєстрована разом зі своїм батьком, оскільки не проживає за місцем своєї реєстрації, а проживає разом зі своєю матір'ю.
15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.
Згідно п.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Представник позивача за довіреністю - ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити.
3-я особа по справі: ОСОБА_4 позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі.
Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
Представник 3-ї особи по справі: Дніпровського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області - Юрєва Т.С., в судове засідання не з'явилась, надала письмові повідомлення, в якому зазначила, що Дніпровський ВР у м. Запоріжжя реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання не здійснює, просить розглянути справу на розсуд суду за відсутності їх представника.
Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, заслухавши свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
У вказаній квартирі зареєстрований син позивача, 3-я особа по справі, ОСОБА_4/а.с.108/.
17 квітня 2010 року ОСОБА_4 уклав шлюб з відповідачкою по справі, ОСОБА_5, зареєстрований Запорізьким міським відділом РАЦС Головного управління юстиції в Запорізькій області, актовий запис № 140 /а.с.15, 109/. Після реєстрації шлюбу відповідачка без реєстрації проживала в квартирі позивача разом з чоловіком, ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_9 року у відповідачки та третьої особи по справі, ОСОБА_4 народилася дочка, ОСОБА_3 /а.с.14/, яку було зареєстровано за місцем реєстрації її батька у спірній квартирі /а.с.48/.
Подружнє життя між третьою особою та відповідачкою не склалося, Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2014 року шлюб сторін було розірвано, судом було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з серпня 2013 року, разом не проживають, неповнолітня дитина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір'ю, спорів щодо місця проживання дитини сторони не мають /а.с.17/.
Відповідачка разом з дитиною переїхала жити до своїх батьків за місцем своєї реєстрації, АДРЕСА_6 /а.с.3/.
Третя особа по справі, ОСОБА_4 регулярно сплачує кошти на утримання дочки, що підтверджується квитанціями на переказ готівки на ім'я відповідачки ОСОБА_2 /а.с.18-39, 81-89/.
28.09.2016 року позивачем ОСОБА_1 було оформлено нотаріальну довіреність на ім'я ОСОБА_4, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Морозовою В.М., на представлення його інтересів при здійсненні продажу спірної квартири ОСОБА_9 /а.с.78/.
Згідно довідки № 36 від 27.04.2017 р. директора СЗШ, ОСОБА_3 навчається в 1-а класі КЗО «Середня загальноосвітня школа № 140» Дніпровської міської ради /а.с.79/.
Згідно письмової розписки відповідачки ОСОБА_11, при розірванні шлюбу вона забрала речі, придбані її батьками, вказавши в розписці, що на інше майно, в тому числі автомобіль НОМЕР_1, придбаний за кошти свекра, не претендує та в подальшому претендувати не буде /а.с.80/.
Згідно заяви відповідачки ОСОБА_2, вона проживає в АДРЕСА_10 та просить відкласти розгляд справи, оскільки перебуває у відділі реанімації 3-ї дитячої лікарні м. Дніпро /а.с.95/.
18.09.2015 року відповідачка уклала шлюб з ОСОБА_12 та має нове прізвище «ОСОБА_12», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим Кіровським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ, актовий запис № 742 /а.с.98/.
ІНФОРМАЦІЯ_10 року у відповідачки та її чоловіка ОСОБА_12 народився син ОСОБА_13, що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим 24.05.2017р. Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис №511 /а.с.97/.
Згідно копії паспорту серія НОМЕР_2, виданим Ленінським РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області 06.11.2015р. на ім'я відповідачки ОСОБА_14, вона з 20.09.2016 р. зареєстрована та проживає в АДРЕСА_7 /а.с.100-103/.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні суду пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_9 Спірна квартира належить позивачу, в ній проживав його син ОСОБА_15 з дружиною та дитиною. Дружина зібрала речі та виїхала з квартири разом з дочкою ОСОБА_16, та розлучились з ОСОБА_4. Також їй відомо, що відповідачка проживає разом з дочкою у м. Дніпро. Позивач виїхав на постійне проживання до Німеччини, а продаж даної квартири відкладено до вирішення питання про зняття з реєстрації ОСОБА_3. Позивач уповноважив свого сина продати дану квартиру тільки їй, ОСОБА_9, Тому вона проживає в даний час у даній квартирі.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні суду пояснила, що ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_3 раніше проживала в АДРЕСА_9 Приблизно в 2014 році ОСОБА_2 забрала свої речі та забрала дочку ОСОБА_16 та переїхала жити в інше місце, де вона проживає на даний час їй не відомо.
З наданих суду документів вбачається, що неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з народження і до розлучення батьків проживала в квартирі позивача АДРЕСА_2, з серпня 2013 року по теперішній час в квартирі за місцем реєстрації не проживає, спочатку проживала з матір'ю, відповідачкою по справі за місцем її реєстрації в квартирі за адресою: АДРЕСА_4, а на даний момент проживає з нею в АДРЕСА_10 та навчається там у школі.
Згідно довідки №49 від 14.05.2018 р. директора СЗШ, ОСОБА_3 навчається в 2-а класі КЗО «Середня загальноосвітня школа № 140» Дніпровської міської ради /а.с.164/.
Стаття 29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
Отже, на даний час місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є місце проживання її матері, з якою вона постійно проживає, починаючи з 2013 року. У квартирі АДРЕСА_5, мати неповнолітньої дитини не зареєстрована та не проживає, відповідачка не є членом сім'ї позивача, виїхала на постійне проживання разом з неповнолітньою ОСОБА_3 до іншого міста, вдруге вийшла заміж та в новому шлюбі народила дитину, зареєстрована та проживає в м. Дніпро, що підтверджується відміткою в її паспорті. Їх сумісна з ОСОБА_4 дочка постійно проживає з матір'ю та навчається в школі в м. Дніпро.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти,користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправнопозбавлений права власності, право приватної власності є непорушним
Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що коженмає право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніжз підстав і в порядку визначеним законом.
Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.
Згідностатті 319 ЦК України, власникволодіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник маєправо вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Статтею 64 ЖК України визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.
Наявність реєстрації неповнолітньої ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_5 приводить до обмеження права власності позивача, що виражається в неможливості розпорядитись об'єктом власності на свій розсуд.
Враховуючи те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з серпня 2013 року не проживає в спірній квартирі понад 1 рік, фактично виїхала на проживання до іншого міста разом з матір'ю, у матері дитини наявна реєстрація за місцем її проживання у м. Дніпро, відповідачка за житлово-комунальні послуги за дитину не сплачує, добровільно виїхали з даної квартири, перешкод у користуванні спірною квартирою позивач їй не чинив, факт не проживання свідчить про позбавлення інтересу до спірної квартири, тому все це дає правові підстави, для визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_11
Згідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись Конституцією України, ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 71, 72 ЖК України, суд -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати неповнолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_12
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення буде складено - 23 червня 2018 р.
Суддя: Баруліна Т. Є.