Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 194/184/16-ц

провадження № 61-3961св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року у складі судді Пономаренка І. П. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Пономарь З. М., Осіяна О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 23 травня 2008 року між акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту у розмірі 22 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних, строком до 24 травня 2038 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором були укладені такі договори: між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 договір поруки від 23 травня 2008 року № 0/2; між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 договір поруки від 23 травня 2008 року № 0/3; між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 договір поруки від 23 травня 2008 року № 0/4.

У зв'язку з порушенням умов договору утворилась заборгованість, яка на 20 січня 2016 року становить 19 768 доларів 62 центи США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 491 137 грн 17 коп.

З урахуванням викладеного ПАТ «УкрСиббанк» просить стягнути: з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 19 768 доларів 62 центи США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту і процентів у сумі 12 421 грн 16 коп.; з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 19 768 доларів 62 центи США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту і процентів у сумі 12 421 грн 16 коп.; з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 19 768 доларів 62 центи США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту і процентів у сумі 12 421 грн 16 коп., а також судові витрати у справі.

17 серпня 2016 року заочним рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором від 23 травня 2008 року № 0, а саме: заборгованість за тілом кредиту у сумі 19 768 доларів 62 центи США, що за курсом Національного банку України на 20 січня 2016 року становить 491 137 грн 17 коп.; пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у сумі 12 421 грн 16 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову до поручителів, суд першої інстанції виходив із того, що у позивача право вимоги до поручителів виникло з моменту прострочення боржником зобов'язання за кредитним договором, тобто з лютого 2015 року, однак банк звернувся з відповідною вимогою до поручителів 21 жовтня 2015 року. Встановивши, що банк звернувся до поручителів поза межами передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, суд дійшов висновку про те, що порука є припиненою.

24 жовтня 2016 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову до поручителів, апеляційний суд виходив із того, що боржник перестав виконувати зобов'язання за кредитним договором з 25 лютого 2015 року, а з позовом до суду банк звернувся, в тому числі до поручителів, 04 лютого 2016 року, тобто за межами шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

29 листопада 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 24 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Касаційна скарга мотивована тим, що суди безпідставно застосували до спірних правовідносин положення частини четвертої статті 559 ЦК України та відмовили у позові до поручителів, оскільки банк не пропустив передбачений цією статтею шестимісячний строк.

На час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надходив.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального права судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 23 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту у розмірі 22 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних, строком до 24 травня 2038 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором були укладені такі договори: між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 договір поруки від 23 травня 2008 року № 0/2; між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 договір поруки від 23 травня 2008 року № 0/3; між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 договір поруки від 23 травня 2008 року № 0/4.

У зв'язку з порушенням умов договору утворилась заборгованість, яка станом на 20 січня 2016 року становить 19 768 доларів 62 центи США, що за курсом НБУ еквівалентно 491 137 грн 17 коп., та складається із: 17 718 доларів 60 центів США заборгованості за тілом кредиту, в тому числі 696 доларів 30 центів США простроченої заборгованості з березня 2015 року; 2 050 доларів 02 центів США заборгованості із сплати процентів; 12 421 грн 16 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, 3 511 грн 75 коп. пені за прострочення сплати кредиту; 8 909 грн 41 коп. пені за прострочення сплати процентів.

Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 26 січня 2015 року, наступний платіж згідно з графіком він повинен був здійснити 25 лютого 2015 року, однак не здійснив.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Боржник (а отже і поручитель) узяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 24 травня 2038 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто банк повинен був протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором з 26 лютого 2015 року) пред'явити вимоги до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року (справа № 3087цс16).

21 жовтня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вимогою про повернення простроченого зобов'язання протягом 31 дня з дати одержання повідомлення. Зазначено, що у разі неусунення порушень на 32 день з дня отримання вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - із 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту АТ «УкрСиббанк» змушене вимагати виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 23 травня 2008 року у повному обсязі. У разі невиконання або несвоєчасного виконання цієї вимоги, АТ «УкрСиббанк» буде змушене звернутись із позовом до суду ( а. с. 30-37).

Із позовом до суду ПАТ «УкрСиббанк» звернулося 22 січня 2016 року, тобто в межах шестимісячного строку з дня пред'явлення вимоги до поручителів.

Суди всупереч вимогам статей 212-214 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) не звернули уваги, що банк не змінив строк виконання кредитного зобов'язання, в листі на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 повідомив про наявність простроченого поточного боргу, а тому висновок суду про припинення поруки є передчасним.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки суди не з'ясували всіх обставин у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, не визначилися з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду в частині вирішення позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не можуть вважатися законним та обґрунтованими та відповідно до положень статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються та в касаційному порядку не переглядаються (частина перша статті 400 ЦПК України).

Керуючись статтями 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року в частині позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції заочне рішення районного суду та ухвала апеляційного суду в скасованій частині втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило