Справа № 191/583/18
Провадження № 2/191/189/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кухар Д.О.

за участю секретаря - Яніної О.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1. 25.06.2005 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. 21.07.2005 року вона зареєструвала на жилу площу як члена сім'ї відповідача, який на той час був її чоловіком. 13.05.2017 року шлюб між ними було розірвано, а з 24.03.2017 року відповідач перестав користуватися житлом за вищезазначеною адресою, не користується ним і до цього часу, тобто протягом 10 місяців. З відповідачем вона перестала спілкуватися одразу після розлучення та не зустрічались і до цього часу. Ніякої домовленості або ж договору стосовно того, що відповідач буде проживати в спірному житлі між ними не має. Всі витрати на утримання будинку та сплату усіх комунальних послуг здійснює позивач.

У зв'язку з цим, позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою : АДРЕСА_1 та позбавити відповідача права користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою, знявши його з реєстрації. Також просила стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору.

Позивач в судове засідання не з'явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, однак до його початку надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно копії договору дарування від 20.08.1998 року ОСОБА_3 подарував, ОСОБА_1 прийняла у дар жилий будинок, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1. Даний будинок в цілому зареєстрований в МБТІ за ОСОБА_1.

З копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 вбачається, що 25.05.2005 року зареєстрували шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу : «ОСОБА_1».

13.05.2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4. Прізвище після реєстрації шлюбу : «ОСОБА_1».

З копії домової книги вбачається, що ОСОБА_2 з 21.07.2005 року зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1.

Згідно довідок квартального комітету № 8 від 08.11.2017 року, 31.01.2018 року, ОСОБА_1 проживає разом з сином - ОСОБА_5, 1992 року народження. ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1 не проживає з 24.03.2017 року.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З норми ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.

Із вищевикладеного вбачається, що відповідач дійсно не проживає більше року за адресою реєстрації без поважних причин, що створює перешкоди у здійсненні позивачем її права користування та розпоряджання належним їй майном, тому, суд, дослідивши матеріали справи, вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, встановленими, а позов в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, то вони задоволенню не підлягають, оскільки зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., то у відповідності до вимог ст.142 ЦПК України суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що відповідно становить 352 грн. 40 коп., а також враховуючи приписи ч.1 ст.141 ЦПК України - здійснити стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 352 грн. 40 коп., що відповідає пропорційному розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319,405 ЦК України, ст.156 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.12, 13, 77, 78, 141, 142, 206, 259, 263, 264 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме жилим будинком : АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Синельникове Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер : НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, судовий збір в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві ) грн. 40 коп.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер : НОМЕР_2, з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви згідно квитанції № 220165295 від 20.02.2018 року, в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя: Д. О. Кухар