АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 року м. Київ

Справа №2-995/11-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 08 серпня 2018 року

Повний текст постанови складено 09 серпня 2018 року

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Павлишина П.О.

сторони: позивач Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

відповідач ОСОБА_3

треті особи: ОСОБА_4, Компанія «Абаніко Лімітед», Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська ІнессаВолодимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заріна Марина Вікторівна, Компанія «Омега Мерчантс Лтд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Лессор Групп»

Справа №2-995/11-ц
№ апеляційногопровадження:22-ц-796/6413/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Салюк Майї Іванівни, яка діє на підставі довіреності в інтересах Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухваленого 30 травня 2018 року суддею Піхур О.В. в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва, повний текст рішення виготовлено 07 червня 2018 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Компанія «Абаніко Лімітед», Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заріна Марина Вікторівна, Компанія «Омега Мерчантс Лтд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Лессор Групп» про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, договору про внесення змін та скасування державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2009 року позивач Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернувся до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ОСОБА_4, Компанія «Абаніко Лімітед», Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заріна Марина Вікторівна, Компанія «Омега Мерчантс Лтд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Лессор Групп» про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, договору про внесення змін та скасування державної реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 18 серпня 2008 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 3753. 21 серпня 2008 року укладено договір про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 3819. Позивач зазначає, що договір купівлі - продажу здійснено з порушенням норм та засад цивільного законодавства, у зв'язку з чим він підлягає визнанню його недійсним, враховуючі, що на день укладення договору купівлі - продажу ОСОБА_3 займав посаду Голови Правління банку, тобто був керівником банку. Також, згідно довідки ТОВ «Обліковець» № 620 від 19 жовтня 2009 року, загальна номінальна вартість акцій, на дату укладення договору купівлі - продажу, що належить: ОСОБА_3 становить 19964520,00 гривень; ОСОБА_11 (дружина відповідача) становить 19951640,00 гривень; ОСОБА_12 (син відповідача) становить 19887680 гривень; ОСОБА_4 (дочка відповідача) становить 19711510,00 гривень. Відповідач станом на день укладення договору купівлі - продажу був опосередковано власником акцій банку номінальною вартістю 79515350 гривень, що склало 39,7% статутного капіталу (статутний капітал банку станом на день укладення договору купівлі - продажу складав 200175000,00 гривень), отже відповідач станом на день укладення договору купівлі - продажу був пов'язаною особою по відношенню до позивача. Крім того, укладення договору купівлі - продажу відбулось з пов'язаною особою на сприятливіших за звичайні умови, та підлягає визнанню його недійсним у зв'язку з тим, що 18 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі - продажу жилого будинку в АДРЕСА_1, за ціною 13857088 гривень. Відповідно до протоколу Правління ПАТ «Промінвестбанк» № 1439/1 від 07 липня 2008 року, щодо надання дозволу на продаж житлового будинку, вищевказаний об'єкт дозволено продати за ринковою вартістю, але не нижче балансової. На виконання таких вимог ТОВ «Інвесткон» було проведено роботи з визначення ринкової вартості цього будинку, яка відповідно до «Звіту про оцінку майна» від 27 червня 2008 року склала 13857088.00 гривень. Відповідно до Рецензії №268 від 11 лютого 2010 року, здійсненою старшим науковим співробітником «Київського науково - дослідного інституту судових експертиз» Сверида О.М., «Наданий на рецензування «Звіт про оцінку майна. Об'єкт оцінки: жилий будинок НОМЕР_1, що належить ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» та розташований по АДРЕСА_1», виконаний суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Інвесткон» з датою оцінки на 27 червня 2008 року не в повній мірі відповідає вимогам нормативно - правових актів з оцінки майна, має недоліки, що вплинули на достовірність оцінки». Також згідно висновку комісійної будівельно - технічної експертизи від 19 липня 2012 року, виконаної експертами Київського науково - дослідного інституту судових експертиз, ринкова вартість жилого будинку НОМЕР_1 розташованого по АДРЕСА_1, станом на дату оцінки становить 9505793 доларів США, що еквівалентно 46076480 гривень. Таким чином визначена експертним шляхом ринкова вартість жилого будинку НОМЕР_1 розташованого по АДРЕСА_1, у розмірі 46076480 гривень є значно більшою по відношенню до вартості цього будинку, за якою він був проданий ОСОБА_3 за договором купівлі - продажу жилого будинку від 18 серпня 2008 року, що становила 13857088,00 гривень. Отже враховуючи вищевказане, відчуження ПАТ «Промінвестбанк» жилого будинку НОМЕР_1 розташованого по АДРЕСА_1 ОСОБА_3, відбулося з грубим порушенням ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а тому угоди укладені банком із пов'язаними особами на умовах, сприятливіших за звичайні, визнаються судом недійсними з моменту їх укладення. Станом на 07 липня 2008 року Правління Промінвестбанку діяло у складі 5 осіб, які були визначені згідно з рішенням Спостережної ради Промінвестбанку від 31 травня 2007 року, оформленим протоколом №1 засідання Спостережної Ради Промінвестбанку, а саме: Голова Правління - ОСОБА_3; члени Правління: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18. З протоколу 1439/1 засідання Правління Промінвестбанку від 07 липня 2008 року «Щодо надання дозволу на продаж житлового будинку» вбачається, що порядок скликання засідання Правління Промінвестбанку від 07 липня 2008 року не був дотриманий в аспекті обов'язкового завчасного повідомлення усіх членів колегіального виконавчого органу про проведення засідання Правління, включення до порядку денного питань щодо надання дозволу на продаж житлового будинку, надання інформації з питань порядку денного тощо, оскільки в зазначеному протоколі відсутні відомості про це. 10 лютого 2016 року Господарським судом м. Києва було винесено рішення, яким визнано недійсними з моменту прийняття рішення Правління ПАТ «Промінвестбанк» від 07 липня 2008 року оформлені протоколом № 1439/1 засідання Правління ПАТ «Промінвестбанк» від 07 липня 2008 року, щодо надання дозволу на продаж житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Отже на момент відчуження жилого будинку НОМЕР_1 розташованого по АДРЕСА_1 не існувало рішення повноважного органу ПАТ «Промінвестбанк» щодо відчуження належного йому майна. Крім того, відчуження активів позивача за цінами, що не відповідають ринковим, загрожують інтересам вкладників та кредиторів банку, зокрема, укладення договору купівлі - продажу було здійснено за місяць до введення в Промінвестбанку Тимчасової адміністрації НБУ (постанова НБУ № 308 від 07 жовтня 2008 року) внаслідок погіршення фінансового стану банку.

Тому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку розташованого по АДРЕСА_1, укладений між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_3 від 18 серпня 2008 року та договору про внесення змін до нього від 21 серпня 2008 року; скасувати державну реєстрацію правочину (№ 3086910) у Державному реєстрі правочинів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.01.2012 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Компанії «Абаніко Лімітед», треті особи: приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Старостіна Наталія Сергіївна, Тверська Інесса Володимирівна, ЗарінаМарина Вікторівна, Компанія «Омега Мерчантс Лтд» про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, договору про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації було відмовлено.

13 січня 2012 року позивачем було подано апеляційну скаргу, яку рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року було задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2012 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, а також договору про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації правочину у державному реєстрі правочинів, скасувано та ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту. Визнати недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, укладений між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3, посвідчений 18.08.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С., зареєстрований в реєстрі за №3753, а також договір про внесення змін та доповнень до вказаного договору, посвідчений 21.08.2008 р. приватним нотаріусом Київського нотаріального округу СтаростіноюН.С., зареєстрований в реєстрі за №3819, та скасувати державну реєстрацію зазначених правочинів у державному реєстрі правочинів. Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» судові витрати в розмірі 45,50 грн. на відшкодування судових витрат. Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_3 про зобов'язання передати будинок залишити без змін.

24 жовтня 2012 року представником Компанії «Омега Мерчантс Лтд» було подано касаційну скаргу, яку ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 03 квітня 2013 року касаційну скаргу було відхилено, рішення апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року залишено без змін.

08 грудня 2014 року представник відповідача звернувся до апеляційного суду м. Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року в обґрунтування зазначивши, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2014 року, залишену без змін Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.02.2015 року, визнано незаконним та не чинним абзац 5 пункту 1.14 розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ №368 від 28.08.2001 року, відповідно до якого більш сприятливими умовами визнається продаж інсайдеру активу за вартістю, що є значно нижчою ніж та, яку банк отримав би від продажу такого активу неінсайдеру (т. 6 а.с. 81).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 16 грудня 2015 року касаційну скаргу ТОВ «Лессор Груп» було задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2012 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2012 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

18 травня 2017 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, яку прийнято в судовому засіданні 01 червня 2017 року, згідно якої позивачем не заявляються та він не підтримує позовні вимоги, що були в первісній позовній заяві про зобов'язання відповідача повернути у власність позивача жилий будинок НОМЕР_1 розташований по АДРЕСА_1, а зазначені нові підстави позову - недійсність протоколу Правління банку №1439/I, а також, що продаж майна здійснено за ціною нижче балансової, про що позивачем раніше не заявлялося, тобто позивач дізнався про своє порушене право в 2009 році, а не в 2017 році, коли подав заяву про уточнення позовних вимог.

01 лютого 2018 року представником позивача подано клопотання про заміну неналежних відповідачів та залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, яке в судовому засіданні 01 лютого 2018 року задоволено.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Компанія «Абаніко Лімітед», Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська ІнессаВолодимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заріна Марина Вікторівна, Компанія «Омега Мерчантс Лтд», Товариство з обмеженою відповідальністю «Лессор Групп» про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, договору про внесення змін та скасування державної реєстрації - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача Салюк М.І., яка діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без всебічного дослідження доказів та обставин справи, висновки якого не відповідають обставинам справи.

Відповідно до п.8 ч.І Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник позивача Салюк М.І., яка діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_19, який діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_3, представник третьої особи ОСОБА_20, який діє на підставі довіреності в інтересах ТОВ «Лессор Групп», проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, на засіданні Правління «Промінвестбанку» від 7 липня 2008 року було прийнято рішення про надання дозволу на продаж жилого будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 за ринковою вартістю, але не нижче балансової, у зв'язку з недоцільністю подальшого його утримання на балансі Банку, та доручено укласти договір з ТОВ «Інвесткон» на проведення робіт з визначення ринкової вартості цього будинку, що підтверджується протоколом №1439/I від 07.07.2008 року (т. 3 а.с. 73).

Станом на 15 серпня 2008 року залишкова балансова вартість будинку складала 12430904 гривень 41 копійку, в тому числі ПДВ 1036404 гривні 17 копійок, що підтверджується довідкою №20/11-3038 від 15 серпня 2008 року (т. 3 а.с. 77).

Згідно довідки-характеристики, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації 18 липня 2008 року №1352986 вартість будинку складає 13857088 гривень (т. 3 а.с. 76). Ринкова вартість будинку у розмірі 13857088 гривень зазначена і у «Звіті про оцінку майна жилого будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1», виконаного ТОВ «Інвесткон» (т. 1 а.с. 82-85).

18 серпня 2008 року між «Промінвестбанком» та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, згідно умов якого Банк передав, а ОСОБА_3 прийняв у власність зазначений житловий будинок. Продаж будинку здійснено за ціною 13857088,00 гривень. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Старостіною Н.С., зареєстровано в реєстрі за №3819 (т. 1 а.с. 9).

21 серпня 2008 року між тими ж сторонами був укладений договір про внесення змін в пункти 3 та 4 договору. Зазначено, що продаж будинку здійснено за 13857 088 гривень з урахуванням податку на додану вартість, у тому числі вартість без урахування податку на додану вартість - 11547 573 гривень 33 копійки, сума податку на додану вартість - 2309515 гривень (т. 1 а.с. 12-13).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відчуження будинку відбулось за ціною нижчою від ринкової, з посиланням на рецензію №268 від 11 лютого 2010 року спеціаліста Київського науково-дослідного інституту, відповідно до якої, наданий на рецензування «Звіт про оцінку майна жилого будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1» не в повній мірі відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, має недоліки, що вплинули на достовірність оцінки (т. 1 а.с. 200-208).

Проте, наведене не заслуговує на увагу, оскільки рецензентом не вказано яким чином це вплинуло на ціну будинку, оскільки не обґрунтував в яку сторону та саме які недоліки вплинули на достовірність оцінки, а відтак, дана рецензія не спростовує оцінку.

Відповідно до висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 4 січня 2012 року, виконаної за повторно направленою ухвалою суду від 19 липня 2011 року, визначити ринкову вартість жилого будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 станом на червень 2008 року та на 18 серпня 2008 року не вбачається можливим, оскільки в наданих на дослідження матеріалах відсутня повна інформація щодо технічного стану об'єкта дослідження на дати оцінки (т. 3 а.с. 149-156).

Згідно висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 19 липня 2012 року, виконаної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на підставі ухвали апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2012 року, ринкова вартість об'єкта дослідження - житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 станом на дату оцінки становить 9505793 доларів США або 46076480 грн. (т. 4 а.с. 3-16).

Відповідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що суд першої інстанції вірно не вважав належним та допустимим доказом висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 19 липня 2012 року, оскільки оцінка проводилася без дослідження об'єкту, стану та ремонту будинку на момент його продажу, а тому відсутній належний та допустимий доказ визначення ринкової ціни об'єкта та підтвердження того, що об'єкт продано за ціною нижче ринкової, крім того у висновку не конкретизовано дату, станом на яку встановлювалася ринкова вартість.

Представник позивача зазначає, що на момент відчуження жилого будинку НОМЕР_1 розташованого по АДРЕСА_1 не існувало рішення повноважного органу ПАТ «Промінвестбанк» щодо відчуження належного йому майна, оскільки рішенням Господарського суду м. Києва від 10 лютого 2016 року було визнано недійсними з моменту прийняття рішення Правління ПАТ «Промінвестбанк» від 07 липня 2008 року оформлені протоколом № 1439/1 засідання Правління ПАТ «Промінвестбанк» від 07 липня 2008 року, щодо надання дозволу на продаж житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим, відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2017 року, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 18 травня 2017 року, рішення Господарського суду м. Києва від 10 лютого 2016 року скасовано та постановлене нове про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_21 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лессор Груп» про визнання недійсними рішення правління Промінвестбанку від 07 липня 2008 року, оформлені протоколом 1439/1 засідання Правління Промінвестбанку від 07.07.2008 року, щодо надання дозволу на продаж житлового будинку.

Відповідно до ч. l ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч.l ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Позивач, як на підставу недійсності договору купівлі-продажу жилого будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1», посилався на ч. 1 ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно якої угоди, що здійснюються з пов'язаними з банком особами не можуть передбачати більш сприятливі умови, ніж угоди, укладені з іншими особами. Угоди, укладені банком із пов'язаними особами на умовах, сприятливіших за звичайні, визнаються судом недійсними з моменту їх укладення, зазначаючи, що в силу положень ст.ст. 42, 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідач ОСОБА_3 є пов'язаною особою з «Промінвестбанком», так як володіє істотною участю у капіталі банку. Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону, серед іншого під істотною участю розуміється володіння 10 і більше відсотками статутного капіталу банку. На момент укладення договору купівлі-продажу від 18 серпня 2008 року ОСОБА_3 займав посаду голови Правління «Промінвестбанку», та йому і членам його родини (дружина, син, дочка) належало 39,7% вартості акцій.

Частиною 3 ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що більш сприятливими умовами є, в тому числі і прийняття меншого забезпечення виконання зобов'язань, ніж вимагається від інших клієнтів. Зазначений у вказаній нормі перелік більш сприятливих умов не є вичерпним.

Відповідно до постанови Національного банку України №368 від 28 серпня 2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні» угоди, що укладаються з інсайдерами, не можуть передбачати більш сприятливі умови, ніж угоди, що укладені з іншими особами. Угоди укладені банком з інсайдерами на умовах більш сприятливих за звичайні, визнаються судом недійсними з часу їх укладення (п.1.14 Інструкції).

Більш сприятливими умовами визнається, в тому числі, продаж інсайдеру активу за вартістю, що є значно нижчою, ніж та, яку банк отримав би від продажу такого активу не інсайдеру тощо.

У зв'язку з цим, представник позивача зазначала, що на момент укладення договору купівлі-продажу жилого будинку ОСОБА_3 був пов'язаною з банком особою, і продаж будинку відбувся на більш сприятливих для нього умовах, за ціною, що є значно нижчою від ринкової ціни цього будинку, у зв'язку із чим, така угода є недійсною з моменту її укладення.

Проте, наведені доводи представника позивача не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 лютого 2015 року, визнано незаконним та не чинним абзац 5 пункту 1.14 розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ №368 від 28.08.2001 року, відповідно до якого більш сприятливими умовами визнається продаж інсайдеру активу за вартістю, що є значно нижчою ніж та, яку банк отримав би від продажу такого активу не інсайдеру.

Відповідно довідки №20/11-3038 від 15 серпня 2008 року станом на 15 серпня 2008 року на балансі Промінвестбанку обліковується жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1, залишковою балансовою вартістю 12430904 гривні 41 копійка, в тому числі ПДВ 1036404 гривні 17 копійок (т. 3 а.с. 77).

Відповідно до довідки наданої ПАТ «Промінвестбанк» №09-8-8/1475 від 02 жовтня 2017 року, 20 серпня 2008 року на рахунок ПАТ «Промінвестбанк» надійшло 13857088,00 грн., в рахунок оплати за договором купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, який було укладено 18 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_3 З отриманої суми коштів банк перерахував до бюджету податок на додану вартість в сумі 2309515 гривень, а різницю 11547573 гривні відправив на перекриття залишкової вартості об'єкту (т. 7 а.с. 5).

Належним документом, що підтверджує балансову вартість будинку відповідно до вимог законодавства є довідка №20/11-3038 від 15 серпня 2008 року з якої вбачається, що балансова вартість будинку 12430904 гривні 41 копійку, а продано будинок за ціною 13857088 гривень, яка є більшою від балансової вартості будинку, тому посилання позивача про те, що угода є недійсною з моменту її укладення, оскільки продаж будинку відбувся на більш сприятливих умовах, за ціною, що є значно нижчою від ринкової ціни цього будинку, не відповідає дійсності, а згідно висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 19 липня 2012 року, виконаної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на підставі ухвали апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2012 року, ринкова вартість об'єкта дослідження - житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 станом на дату оцінки становить 9505793 доларів США або 46076480 грн., але суд не вважає належним та допустимим доказом висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, оскільки оцінка проводилася без дослідження об'єкту, стану та ремонту будинку на момент його продажу, тому відсутня оцінка для доказів, що об'єкт продано за оцінкою нижче ринкової, крім того у висновку не конкретизовано дату, станом на яку встановлювалася ринкова вартість.

Так, відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 -3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Ст. 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Як зазначено в п. 7 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, строк позовної давності щодо вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку від 18 серпня 2008 року має обчислюватися з моменту, коли у позивача виникло право на позов до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як убачається з матеріалів справи, позивач вперше звернувся до суду в 2009 році, єдиною підставою для визнання договору недійсним було порушення ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у 2017 році позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, якою було змінено підстави позову, та вказано нові підстави - недійсність протоколу Правління банку №1439/1, а також, що продаж майна здійснено за ціною нижче балансової, про що позивачем раніше не заявлялося, тобто позивач дізнався про своє порушене право в 2009 році, а не в 2017 році, коли подав заяву про уточнення позовних вимог.

З огляду на викладене апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку від 18 серпня 2008 року. Разом з тим, позов не підлягає задоволенню з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Салюк МайїІванівни, яка діє на підставі довіреності в інтересах Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна