Справа № 357/6307/17 Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/1112/18 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 26 14.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Верланова С.М.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,-

встановила:

у червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 липня 2006 року між ним та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено споживчий кредитний договір.

Відповідно до даного договору, позивач отримав кредит в сумі 34 950 дол. США на термін до 14 липня 2021 року. Зазначений договір було укладено на основі стандартної форми, запропонованої банком.

В забезпечення кредиту, 14 липня 2006 року, було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому при дослідженні розрахунку відсотків, позивач встановив розбіжності, а графік погашення боргу не містив загальної вартості кредиту, абсолютного значення подорожчання кредиту, реальної відсоткової ставки та іншу, передбачену законом інформацію, що є суттєвим порушенням прав позивача, як споживача.

Просив визнати недійсним кредитний договір від 14 липня 2006 року та договір іпотеки від 14 липня 2006 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при підписанні кредитного договору, позивач цілком довіряв банківським працівникам, як спеціалістам, оскільки не володіє спеціальними знаннями в області юриспруденції та банківського права, проте Банк приховав від нього фактичні суми по кредиту, тим самим позбавив його права прийняти відповідно правильне рішення щодо умов кредитування взагалі.

Умови кредитного договору суперечать положенням законодавства, не містить розміру сукупної вартості кредиту та її детального розпису для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, а отже, умови кредитного договору є несправедливими в цілому, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на погіршення становища споживача, суперечать принципу добросовісності. Як наслідок недійсності кредитного договору підлягає визнанню недійсним і договір іпотеки, укладений на забезпечення недійсного правочину.

Просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 липня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №КІСWGК00830072, згідно якого банк надав позивачу кредит в сумі 34950 доларів США на термін до 14.07.2021 року, а позивач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строки і в порядку, встановлених договором (а.с.9-12).

14 липня 2006 року між сторонами було також укладено Договір іпотеки в рахунок забезпечення виконання зазначеного кредитного договору (а.с.13-17).

Згідно п.1.1 Договору, банк надає позичальнику кредитні кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 30 000 доларів США на придбання нерухомості та 4 950 доларів США на сплату страхових внесків з оплатою по процентній ставці 12% річних.

Позивач виконував умови вказаного кредитного договору, але допустив порушення умов, внаслідок чого виникла заборгованість та банк звертався до суду з позовом щодо дострокового стягнення з позичальника суми кредиту.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року частково задоволено позов ПАТ «КБ «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором №KICWGK00830072 від 14 липня 2006 року у розмірі 23346,29 доларів США та 5074,03 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року, відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_2 Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2016 року, відхилено касаційну скаргу ОСОБА_2 Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 08 грудня 2015 року залишено без змін.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2016 року, задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду.

Скасовано рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року у справі №357/6518/15-ц за позовом ПАТ «КБ «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та постановлене нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «КБ «Приват Банк» - відмовлено.

Підставою для скасування рішення суду від 15 жовтня 2015 року стало те, що 19 лютого 2007 року між «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ «Приват Банк» було укладено договір про купівлю-продаж (відступлення) прав вимоги по кредитному договору №KICWGK00830072 від 14 липня 2006 року, відповідно до якого ПАТ «КБ «Приват Банк» відступив своє право вимоги за вищезазначеним кредитним договором.

14 квітня 2016 року «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» та ПАТ «Приват Банк» було укладено договір викупу (відступлення) прав вимоги по кредитному договору №KICWGK00830072 від 14 липня 2006 року, згідно якого «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» відступило своє право вимоги за кредитним договором на користь ПАТ «КБ «Приват Банк».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не надано жодних доказів, що оспорюванні договори не відповідають вимогам ст.ст.203,215 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» і порушують його права та інтереси.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України 10 травня 2007 року №168, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Станом на дату укладання спірного кредитного договору, не було ще встановлено Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Згідно ч.1,2,3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до вимог ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.7,8 Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Договір №КІСWGК00830072 від 14.07.2006 року містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів, згідно умов договору сторони погодили та визначили усі істотні умови, додержано письмова форма, а підписанням договору без будь-яких застережень чи незгоди з його умовами сторони підтвердили відповідність волевиявлення їхній внутрішній волі, позивач погодився на отримання у кредит коштів на умовах, що визначені договором. Крім того, у разі незгоди з умовами кредитного договору позивач не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, визначеним ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Також, є безпідставним посилання позивача на порушення відповідачем «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» за якими банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, оскільки Постанова №168 про затвердження даних Правил була прийнята Правлінням НБУ 10.05.2007 року, тобто через рік після укладення між сторонами кредитного договору № КІСWGК00830072 від 14.07.2006р.

Посилання апелянта на те, що в рамках розгляду іншої цивільної справи №357/16407/15-ц, за позовом ОСОБА_2 до «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, судом було призначено судово-економічну експертизу і за даними експертного розрахунку, експерт зазначив, що реальна процентна ставка за кредитним договором становить 18,36%, не може бути прийняте судом апеляційної інстанції до уваги виходячи із наступного.

Ухвалою суду першої інстанції від 15.05.2017 року позовна заява ОСОБА_2 до «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, залишена без розгляду за заявою позивача (а.с.84,85).

Таким чином суд першої інстанції не дав оцінку проведеній експертизі та не визнав її належним та допустимим доказом по вище зазначеній цивільній справі.

Під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними від позивача не надходило клопотання про призначення відповідної судово-економічної експертизи. Не заявлене таке клопотання позивачем і при подачі апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтвердженні певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На порушення вимог ст.ст.77,78,79 ЦПК України позивачем не подано доказів про невідповідність процентної ставки умовам за кредитного договору від 14.07.2006 року.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовуються висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді