Справа № 236/1292/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю секретаря Білоус Д.А.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об'єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

10.05.2018 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Об'єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок № 22 по вул. Парковій(колишня Леніна), с. Рубці, Лиманського району, Донецької області, що належав ОСОБА_2, за набувальною давністю. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з березня 2008 року відкрито проживає та опікується будинком, в тому числі з 23.09.2009 позивач та члени його родини мають в ньому зареєстроване місце проживання. Після смерті померлої ОСОБА_2, власниці будинку, спадкоємців не залишилося. На протязі всіх цих років він добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним житловим будинком з господарськими спорудами, доглядає за будинком, утримує та постійно робить в ньому поточні та капітальні ремонти. Просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на вищезазначене майно(а.с.4-7).

Позивач ОСОБА_1, всудовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача об'єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області у судове засідання не з'явився, просить розглянути цивільну справу у відсутності відповідача, рішення ухвалити на розсуд суду, про що надав до суду відповідну заяву (а.с. 88-89).

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

В судовому засіданні встановлено, що 16.01.2003 померла ОСОБА_3, яка постійно мешкала в житловому будинку № 22(колишній № 20) по вул. Парковій(колишня Леніна), с. Рубці, Лиманського(колишнього Краснолиманського) району, Донецької області (а.с.12).

Довідкою виданою Архівним відділом виконкому Лиманської міської ради 23.04.2018 № 05-07-06/09, підтверджується, що згідно записів погосподарських книг с. Рубці вул. Леніна Рубцівської сільської ради, з 1990 року по день смерті 16.01.2003 головою домогосподарства по вул. Леніна,20, с. Рубці значилась ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Довідкою від 11.06.2018, виконокому Лиманської міської ради Донецької області, підтверджено фактичну нумерацію домогосподарства № 22(а.с.87).

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

«Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності» - згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56.

У відповідності до повідомлення Лиманської державної нотаріальної контори від 31.05.2018, а також інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спадкова справа до майна померлої 16.01.2003 ОСОБА_2 не заводилась та із заявами про прийняття або про відмову ніхто не звертався(а.с.84,86).

Рубцівським старостинським округом виконкому Лиманської міської ради Донецької області 19.04.2018 складено акт, відповідно до якого з березня 2008 року позивач фактично став проживати у спірному будинку, володіти та користуватися ним, а з 23.09.2009 зареєструвався в цьому будинку (а.с.14).

За весь час користування позивачем будинком, ніхто не оскаржував право позивача на володіння та користування цим майном. Крім того, рішенням виконавчого комітету Рубцівської сільської ради від 27.02.2008 № 9 на підставі заяви ОСОБА_1, останньому було надано згоду на тимчасове проживання з правом прописки в будинку № 22 по вул. Леніна (нова назва Паркова), с. Рубці(а.с.11).

Копія технічного паспорту на указане домоволодіння була виготовлена за заявою ОСОБА_1 станом на 13.04.2017 (а.с.23-27).

Відповідно до указаного технічного паспорта домоволодіння по вул. Парковій, буд. 22 у с. Рубці складається з: житловий будинок «А-1» цегляний, загальною площею 54,8 кв.м., в тому числі житловою площею 37,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «Б», сарай «В», сарай «Г», свердловина №1, огорожа №2.

Довідкою старости Рубцівського стартостинського округу № 420 від 19.04.2018 підтведжено, що у зазначеному домоволодінні зареєстровані та фактично проживають: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2(позивач по справі), ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4(а.с.14).

Згідно договору від 14.05.2009, ОСОБА_1 є споживачем електричної енергію за адресою с. Рубці вул. Леніна,22(а.с.17-19); згідно договору від 2010 позивачу надані послуги з постачання холодної води і водовідведення(а.с.19-22), тобто ОСОБА_1 користується будинком безперервно, як своїм власним майном, бо вважав та вважає його таким.

Крім того, факт відкритого та безперервного володіння позивачем спірним нерухомим майном підтверджений квитанціями про оплату позивачем комунальних послуг по утриманню спірного житлового будинку (а.с.28-52). Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, допитані в судовому засіданні, пояснили, що є сусідами позивача у справі. В спірному будинку позивач проживає з березня 2008 року. Будинком володіє відкрито та безперервно. Разом з ним проживає дружина та малолітній син. Весь цей час позивач опікується будинком, утримує його, робить капітальні ремонти, сплачує комунальні послуги.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно п.п.9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02. 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до положень статтей 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13 Постанови)

Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.14 Постанови).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем доведений факт набуття ним права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю, оскільки він з березня 2008 року, тобто понад 10 років, добросовісно, відкрито та безперервно користується житловим будинком, розташованим за адресою: Донецька область, Лиманський район, село Рубці, вулиця Паркова (колишня Леніна), 22, підтримує цей будинок в належному стані, несе з цього приводу витрати, сплачує комунальні послуги, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 174, 212-215 ЦПК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Об'єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на житловий будинок «А-1» цегляний, загальною площею 54,8 кв.м., в тому числі житловою площею 37,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «Б», сарай «В», сарай «Г», свердловина №1, огорожа №2, розташовані за адресою: Донецька область, Лиманський район, село Рубці, вулиця Паркова (колишня Леніна), 22(двадцять два).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний тескт рішення виготовлений 13 червня 2018 року.

Суддя -