АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року

м. Рівне

Справа № 556/920/17

Провадження № 22-ц/787/564/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шеремет А. М.

секретар судового засідання Шептицька С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1;

відповідач Сопачівська сільська рада Володимирецького району Рівненської області;

треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

Володимирецька державна нотаріальна контора Рівненської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2017 року в складі судді Котик Л.О., ухвалене в смт. Володимирець Рівненської області,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 звернулася до Володимирецького районного суду Рівненської області з позовом до Сопачівської сільської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Володимирецька державна нотаріальна контора, про визнання правочинів недійсними. На обґрунтування позову зазначала, що оспорювані нею правочини довіреність та договір дарування житлового будинку, посвідчені з порушенням чинного законодавства, а тому підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2017 року вказаний позов задоволено. Визнано недійсною довіреність, видану 20.07.2005 року ОСОБА_7 на імя ОСОБА_5, посвідчену секретарем Сопачівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, за реєстровим №58. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку №48 по вул. Леніна в с. Сопачів Володимирецького району Рівненської області, укладений 08.08.2005 року ОСОБА_4 від імені ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8, посвідчений державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєсті №1945. Стягнуто із Сопачівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області на користь ОСОБА_1 1280,00 грн. судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано ст. 215 ЦК України, яка визначає підставою недійсності правочину недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України на момент вчинення правочину, та обґрунтовано тим, що довіреність ОСОБА_7 від 20.07.2005 року посвідчена посадовою особою сільської ради з порушенням встановленого законом порядку за відсутності у неї належних повноважень на вчинення нотаріальних дій, і з цих підстав даний правочин підлягає визнанню недійсним. З огляду на те, що за ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, то на момент укладення оспорюваного договору дарування житлового будинку ОСОБА_5 не мав належно підтверджених повноважень представника, не був наділений достатнім обсягом цивільної дієздатності для укладення договору дарування, у зв'язку з чим даний договір підлягає визнанню недійсним.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене за неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що звертаючись до суду із позовом про визнання недійсності правочинів, позивачка не зазначила, які саме її права порушено, оспорено чи не визнано. Стверджує, що оскаржуваними довіреністю та договором дарування жодні права ОСОБА_1 не порушені, а їх скасування не породжує для позивачки жодних правових наслідків, у звязку з чим її вимоги є безпідставними. Зазначає, що хоча позивачка і є потенційним спадкоємцем за законом після смерті свого батька, однак не є фактичним і юридичним спадкоємцем, оскільки спадщину в установлений законом строк не прийняла, так як не проживала з батьком на час смерті останнього однією сімєю, не подавала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, до суду за поновленням строку прийняття спадщини не зверталась, поважних причин пропуску прийняття спадщини не мала. Вказує, що права ОСОБА_1П на спадкування після смерті ОСОБА_7 не можуть бути порушені, оскільки вони відсутні. Звертає увагу на порушення місцевим судом процесуальних норм, які виявились у неналежному повідомленні її довірителя про час та місце розгляду справи, у звязку з чим він був позбавлений можливості надати свої заперечення, докази та зустрічний позов про визнання правочинів дійсними. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові за безпідставністю вимог.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, ухваленим на підставі всебічно зясованих обставин справи та просить залишити його без змін.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з винесенням нової постанови про задоволення позову. При цьому суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 08 серпня 2005 року ОСОБА_5, діючи від імені та за дорученням ОСОБА_7, подарував ОСОБА_8 житловий будинок в с. Сопачів по вул. Леніна, 48, Володимирецького району Рівненської області (а.с. 57).

Повноваження ОСОБА_5 на укладення такого договору дарування житлового будинку підтверджувались дорученням від 20.07.2005 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Сопачівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 20.07.2005р. та зареєстрованим за № 58 (а.с. 58).

Позивачка не заперечує справжність підпису ОСОБА_7 на дорученні від 20.07.2005 року і за життя сам довіритель ОСОБА_7Х даний правочин не оспорював. Судом не добуто жодних доказів про те, що у ОСОБА_9 не було волевиявлення на видачу ОСОБА_10 оспорюваної довіреності

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подачі позову), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з позовом про визнання правочинів недійсними, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що оспорювані нею правочини довіреність та договір дарування житлового будинку були посвідчені з порушенням чинного законодавства, а тому підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

При цьому позивачкою не було вказано, які саме її права та охоронювані законом інтереси порушені оскаржуваними правочинами, і відповідно не надала жодних доказів з даного приводу.

Судом встановлено, що спадщину позивачка після смерті свого батька ОСОБА_7 не приймала. Окрім цього, 14 грудня 2006 року державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори дочці спадкодавця ОСОБА_7 - ОСОБА_8 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку на території Старорафалівської сільської ради.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подачі позову), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За змістом даної статті передбачається, що право особи, яка звернулася до суду за його захистом, має бути порушене, оспорене чи невизнане. Навіть у разі обґрунтованого і підставного позову, проте якщо право особи не порушене, відсутні передбачені законом підстави для його задоволення.

Позивачкою не доведено, що оспорюваними довіреністю та договором дарування порушуються її права, так само, як і не доведено, які правові наслідки для неї породжуватиме скасування зазначених правочинів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дочкою покійного ОСОБА_7, який помер 01.09.2005 року (свідоцтво про смерть серії І-ГЮ № 009412), відповідно, спадкоємцем першої черги.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України (в редакції, чинній на момент відкриття спадщини), спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України в редакції, чинній на момент відкриття спадщини). Якщо заява у цей строк не буде подана, то спадкоємець вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України в редакції, чинній на момент відкриття спадщини).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачка ОСОБА_1 на час смерті ОСОБА_7 не проживала з ним однією сімєю; із заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк не зверталася; до осіб, які є такими, що прийняли спадщину незалежно від подання заяви, не відноситься. Таким чином, позивачка не набула права на спадкування після смерті ОСОБА_7, і, відповідно, її права спадкоємця не порушені. Доказів, які підтверджують протилежне, позивачкою не надано і судом їх також не здобуто.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорення її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані чи оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог чи відмову в їх задоволенні. У разі, коли позов є обґрунтованим і підставним, проте якщо жодне право, свобода чи інтерес саме позивача не було порушено вказаними в позові незаконними діями відповідача, і відповідач не оспорює прав, свобод та інтересів позивача, то правові підстави для задоволення такого позову відсутні.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, невірно застосував норми законодавства до спірних правовідносин, в звязку із чим прийняв незаконне рішення, яке відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сопачівської сільської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Володимирецька державна нотаріальна контора, про визнання правочинів недійсними відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року.

Головуючий підпис ОСОБА_11

Судді: підпис ОСОБА_12

підпис ОСОБА_13

Згідно:суддя ОСОБА_11