ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року

м. Харків

Справа № 643/10942/16

Провадження № 22ц/790/140/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Хорошевського О.М., Кружиліної О.А.

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1; ОСОБА_7 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Харківська міська рада, про захист права власності,

В С Т А Н О В И В :

22 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, технічним станом якого опікується з травня 2002 року. З власником цього будинку - ОСОБА_6, позивачка була знайома, за проханням останнього вона доглядала належне йому майно. Участі у витратах, пов'язаних з утриманням будинку, власник не ніс, ОСОБА_4 майном володіла відкрито, добросовісно та безперервно. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, а позивачка продовжила проживати по АДРЕСА_1. Інші власники або спадкоємці померлого про свої права не заявляли, однак у липні 2016 року до позивачки звернувся відповідач, ОСОБА_5, з вимогою про виселення з вищезазначеного житлового будинку, мотивуючи це тим, що проживання ОСОБА_4 там порушує його права, проте не надавши жодних доказів цього факту.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 39,1 кв.м, житловою площею 11,7 кв.м, розташований на земельній ділянці, площею 1127 кв.м.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини спірного житлового будинку та вона була дружиною померлого ОСОБА_6 В матеріалах справи відсутні докази в обгрунтування позовних вимог ОСОБА_4

Вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягають задоволенню, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2016 року скасуванню.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено обставини щодо добросовісного володіння зазначеним нерухомим майном, відкритого та безперервного володіти ним більше 10 років, що відповідно до ст. 344 ЦК України є підставою для визнання за ним права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на обставинах і матеріалах справи.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 25 листопада 2010 року, індивідуальний житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1, належав: ј частка ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину реєстровий № 7-1038 від 30.05.1961р., посвідченого Першою Харківською державною нотаріальною конторою ХМНО; ј частка ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину реєстровий №7-1038 від 30.05.1961р., посвідченого Першою Харківською державною нотаріальною конторою ХМНО; Ѕ частка ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину реєстровий №1-1878 від 10.09.1987р., посвідченого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою ХМНО, та свідоцтва про право на спадщину реєстровий №7Н-1489 від 17.09.1993р., посвідченого Вертасовою Г.І., нотаріусом Московського НО РФ м. Москва.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Ухвалюючи судове рішення судом першої інстанції не прийнято до уваги, що відповідно до ч.ч. 3 і 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно частин 1, 4 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто обставини, за яких виникло володіння чужою річчю не давали сумніву щодо правомірності набуття права володіння цим майном. При вирішенні спорів про набувальну давність враховується добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент.

В якості підстав для пред'явлення позову позивач посилається, що з 2002 року опікується житловим будинком АДРЕСА_1 за проханням ОСОБА_6, здійснює витрати на його утримання та сплачує комунальні послуги.

Проте, обставини на які посилався позивач не дають правових підстав для визнання за ним права власності на спірну квартиру, належними та допустимими доказами в розумінні вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України не підтверджені.

Факт користування спірним житловим будинком за домовленістю з колишнім співвласником не є ознакою добросовісності, що унеможливлює набуття на неї права власності за давністю володіння відповідно до правил, встановлених статтею 344 ЦК України. Докази підтверджуючі, що ОСОБА_4 отримав спірну квартиру з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на неї, не встановлено. В матеріалах справи взагалі відсутні докази підтверджуючі наявність домовленості у позивача з ОСОБА_6

Крім того, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, позивачем не надано жодного доказу підтверджуючого відкрите та безперервне володіння спірною квартирою понад 10 років, в тому числі здійснення в ній саме позивачем капітально-відновлювального ремонту, сплату комунальних платежів.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. При ухвалені судового рішення судом першої інстанції взагалі не було встановлено хто є власником спірного будинку на час розгляду справи та чи є ОСОБА_5 належним відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2010 року ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 та остання не була залучена до участі у розгляді справи.

За таких обставин суд першої інстанції зробив помилковий висновок про доведеність позовних вимог.

Приймаючи до уваги викладене, оцінив всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, судова колегія приходить до висновку про необхідність скасування рішення районного суду та постановлення нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_4

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктами 1, 2 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Оскільки районний суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; ухвалив своє рішення при недоведеності обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, то відповідно до п.п. 1, 2, ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів здійснює розподіл судових витрат у зв'язку з розглядом апеляційної скарги ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1; ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2017 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Харківська міська рада, про захист права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 606 грн. 32 коп. понесений у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді -