РІШЕННЯ

Іменем України

18.06.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого- судді Кузь В.Я.

присяжних ОСОБА_1

ОСОБА_2

при секретарі Купяк В.М.

з участю прокурора Машталяра Ю.А.

представника закладу зав. відділенням закладу ОСОБА_3

лікаря-психіатра- Савицької І.І.

члена комісії лікарі ОСОБА_4

законного представника - дочки хворої ОСОБА_5

представника органу опіки і піклування Франківської

районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_6

представника органу опіки і піклування Шевченківської

районної адміністрації Львівської міської ради Палайді ОСОБА_7

розглянувши в судовому засіданні, у м. Львові, в залі суду, цивільну справу за заявою представника Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" ОСОБА_3 про госпіталізацію до психіатричного закладу громадянку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючу та зареєстровану за адресою: м. Львів Брюховичі, вул.. Піщана, 5, в примусовому порядку,суд,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» звернувся до суду із заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу громадянина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючу та зареєстровану за адресою: м. Львів Брюховичі, вул.. Піщана, 5, в примусовому порядку, у психіатричний стаціонар відповідно до рішення Конституційного суду України від 01 червня 2016 року.

Вказує на те, що у приймальне відділення КЗ ЛОКПЛ 29 травня 2018 року об 13 год. 15 хв. було доставлено ОСОБА_8 у супроводі батька ОСОБА_9. Госпіталізована була на підставі заяви ОСОБА_9 Причиною госпіталізації була наявність у ОСОБА_8 ознак психічного розладу: періодично різко збуджена, злобна, напружена, не справляється зі звичною роботою по дому, неохайна, байдужа до власного зовнішнього вигляду, збирає сміття, курить недопалки, безконтрольно вживає алкоголь.

Згідно з рішенням Шевченківського

районного суду м. Львова від 05.02.2009 року ОСОБА_8 визнано недієздатною. Опікуна немає.

Висновком комісії лікарів - психіатрів 10-го відділення КЗ ЛОКПЛ від 04.06.2018 року встановлено, що ОСОБА_8 страждає на тяжкий психічний розлад. Діагноз: розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку, змішаного ґенезу (ЧМТ + хронічна алкогольна інтоксикація) з вираженим психоорганічним синдромом та емоційно-вольовими розладами F.06.8,що проявляється неадекватною поведінкою, недоречністю вчинків, негативізмом, агресивними діями, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити та вчиняє дії небезпечні для оточуючих та нездатна самостійно задовільнити свої життєві потреби.

На підставі викладених у заяві обставин та згідно Рішення Конституційного суду України від 01.06.2016 року, Закону України «Про психіатричну допомогу» представник КЗ ЛОКПЛ просить ухвалити рішення, яким задоволити заяву та госпіталізувати до психіатричного закладу ОСОБА_10

В судовому засіданні представник Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_3, пояснення дала аналогічні до викладених у заяві. Крім того, вказала на те, що ОСОБА_8 на сьогоднішній день може бути виписана, оскільки пройшла курс лікування, її стан покращився.

Лікуючий лікар-психіатр ОСОБА_11 у судовому засіданні дала пояснення, аналогічні поясненням представника КЗ ОСОБА_3, додатково пояснила, що на сьогоднішній день, стан хворої покращився і така може бути виписана з лікарні для проходження амбулаторного лікування.

Член комісії лікарів ОСОБА_4 у судовому засіданні дала пояснення, аналогічні поясненням представника КЗ ОСОБА_3, додатково пояснила, що хвора на сьогоднішній день пройшла курс лікування, стан покращився та може бути виписана додому.

Зацікавлена особа ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила проти заяви про госпіталізацію, вказала на те, що хоче забрати матір додому, буде за нею доглядати, разом із цим, зазначила, що має намір встановити над матірю опіку.

Представник органу опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_6 погодився з позицією комунального закладу.

Представник органу опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Палайді ОСОБА_7 у вирішенні заяви поклалась на розсуд суду.

Прокурор у судовому засіданні у задоволенні заяви про госпіталізацію до психіатричного закладу та лікування хворої у стаціонарному відділенні просив відмовити..

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до переконання, що заява не підлягає до задоволення.

Так, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому ст. 13 цього Закону, є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених ст.ст.29,55 Конституції України, і після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу суд має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність.

Згідно з рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25.03.2015 року ОСОБА_10 визнано недієздатним.

Висновком комісії лікарів - психіатрів 10-го відділення КЗ ЛОКПЛ від 04.06.2018 року встановлено, що ОСОБА_8 страждає на тяжкий психічний розлад. Діагноз: розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку, змішаного ґенезу (ЧМТ + хронічна алкогольна інтоксикація) з вираженим психоорганічним синдромом та емоційно-вольовими розладами F.06.8,що проявляється неадекватною поведінкою, недоречністю вчинків, негативізмом, агресивними діями, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити та вчиняє дії небезпечні для оточуючих та нездатна самостійно задовільнити свої життєві потреби.

Конституційний суд України в Рішенні у справі про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу №2-рп/2016 від 01 червня 2016 року, зазначив, що Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

У пункті 1 статті 5 Конвенції закріплено підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури, встановленої законом, до яких належить і законне затримання психічнохворої особи, а в пункті 4 цієї статті передбачено перевірку законності такого затримання у судовому порядку.

Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (e) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об'єктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обов'язкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу" (пункт 39 рішення у справі "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року).

Парламентська ОСОБА_12 Європи у Рекомендації з психіатрії та прав людини від 1 січня 1994 року N 1235 передбачила, що рішення про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу має ухвалюватися суддею з встановленням часових меж такої госпіталізації (пункт 7).

Згідно зі статтею 1 Конвенції про права інвалідів від 13 грудня 2006 року, до інвалідів належать, у тому числі, особи зі стійкими психічними порушеннями, які під час взаємодії з різними бар'єрами можуть заважати їх повній та ефективній участі в житті суспільства нарівні з іншими.

Відповідно до абзацу дев'ятого статті 1 Закону, усвідомлена згода особи - це згода, вільно висловлена особою, здатною зрозуміти інформацію, що надається доступним способом, про характер її психічного розладу та прогноз його можливого розвитку, мету, порядок та тривалість надання психіатричної допомоги, методи діагностики, лікування та лікарські засоби, що можуть застосовуватися в процесі надання психіатричної допомоги, їх побічні ефекти та альтернативні методи лікування.

Госпіталізація недієздатної особи до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра передбачає довгострокове надання цій особі психіатричної допомоги у стаціонарних умовах. Госпіталізована до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону, недієздатна особа цілодобово перебуває у такому закладі без можливості добровільно залишити його територію, а її дії постійно контролюються медичним персоналом.

З наведеного вбачається, що госпіталізація недієздатної особи до психіатричного закладу на підставі статті 13 Закону є обмеженням її права на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у статті 29 Конституції України, а тому має відбуватися відповідно до критеріїв, визначених у цьому рішенні.

У той же час, судом встановлено та підтверджено як самим заявником, лікуючим лікарем психіатром, членом комісії лікарів, що хвора ОСОБА_8 станом на 18.06.2018 року пройшла курс лікування, стан її покращився, може приймати ліки амбулаторно, а тому звернення до суду у даному випадку є формальним.

З цих підстав, суд приходить до переконання, що хвора не створює загрози для оточуючих, а щодо її спроможності самостійно задовільняти свої основні життєві потреби, на рівні який забезпечує його життєдіяльність, то така спроможність є реальною.

За таких обставин, суд не знаходить обєктивних підстав для поміщення ОСОБА_8 у примусовому порядку в психіатричний стаціонар, в порядку передбаченому ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу".

По справі «Акопян проти України (заява № 12317/06) рішення від 05.06.2014, у п. 73 Європейський суд встановив, що згідно з практикою Суду особа не може бути примусово госпіталізована як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох нижче наведених мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що з боку заявника не доведено усіх умов щодо примусової госпіталізації ОСОБА_8, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 258,259, 263-265, 339-342 ЦПК України, ст. 13,14,22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити представнику Комунального закладу "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" ОСОБА_3 про госпіталізацію до психіатричного закладу громадянку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючу та зареєстровану за адресою: м. Львів Брюховичі, вул. Піщана, 5, в примусовому порядку, за відсутності на те підстав.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд, що ухвалив рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. Кузь

Присяжні:

ОСОБА_1

ОСОБА_2