Справа № 243/1546/18
Провадження № 2/243/1028/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві Малиновській І.Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

В С Т А Н О В И В :

27 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів, посилаючись на те, що 27 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_3 отримав від нього грошові кошти в розмірі 265 000,00 грн. в якості передоплати за правочином купівлі-продажу нерухомого майна розташованого за адресою: Донецька область, м. Словянськ, пров. Ярослава Мудрого, 6, про що відповідачем було надано відповідну розписку.

На час написання розписки про отримання коштів, власником предмета продажу нерухомого майна за адресою: Донецька область, м. Словянськ, пров. Ярослава Мудрого, 6, був не відповідач, а ОСОБА_4.

За своєю правовою природою вищезазначена розписка є договором купівлі-продажу вказаної нерухомості, проте вважає, що такий договір не є укладеним у звязку із тим, що сторонами договору не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору встановлених законом для договору купівлі-продажу нерухомості, вказаний договір не був нотаріально посвідченим.

З 1 жовтня 2016 року позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про повернення коштів, однак до теперішнього часу гроші відповідач йому не повернув, у звязку із чим 05 липня 2017 року, він вимушений був звернутися до правоохоронних органів, за наслідками чого до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України.

У звязку із наведеним, керуючись положеннями ст.ст. 536, 1212, 1214 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 265 000,00 грн., 3% відсотки річних за користування грошовими коштами в розмірі 11 174,00 грн., та інфляційні збитки в розмірі 57 838,29 грн.

Позивач будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, на задоволенні позову наполягав.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у його задоволенні.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

Згідно із розпискою відповідача ОСОБА_3, 27 вересня 2016 року ним було отримано від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 265 000,00 грн. в якості передоплати за угодою купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: Донецька область, м. Словянськ, пров. Урицького (на даний час - ОСОБА_5), 6: 1) будівля контори; 2) будівля майстерень (660,5кв.м); 3) будівлі складу з бетонним майданчиком, які на праві власності належать ОСОБА_4 (а.с. 6).

З 1 жовтня 2016 року позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про повернення коштів, однак до теперішнього часу гроші відповідач йому не повернув.

У звязку із цим, 05 липня 2017 року, позивач звернувся до правоохоронних органів, за наслідками чого до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України (а.с. 7).

Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України.

Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.

Судом встановлено, що 27 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача грошові кошти в розмірі 265 000,00 грн. в якості передоплати за правочином купівлі-продажу нерухомого майна розташованого за адресою: Донецька область, м. Словянськ, пров. Ярослава Мудрого, 6, про що відповідачем було надано відповідну розписку. На час передання вказаних грошових коштів, власником предмета продажу нерухомого майна за адресою: Донецька область, м. Словянськ, пров. Ярослава Мудрого, 6, був не відповідач, а ОСОБА_4, та договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна між сторонами укладений не був, грошові кошти які відповідач отримав від позивача в якості передоплати позивачеві не повернуті. Доказів на спростування такого висновку суду відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Оскільки договору купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: Донецька область, м. Словянськ, пров. Урицького (на даний час - ОСОБА_5), 6, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана відповідачу грошова сума в розмірі 265 000,00 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Аналогічна позиція викладена в Постанові ВСУ від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12.

Водночас, відповідно до ч. 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв'язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого позапідставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як свідчить аналіз викладених обставин справи, відповідач набув належні позивачеві грошові кошти фактично за наявності достатніх правових підстав, однак продовжує зберігати їх у себе без достатньої правової підстави, оскільки жодного договору купівлі-продажу між ним та позивачем укладено так і не було.

Статтею 1214 ЦПК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних за користування грошовими коштами в розмірі 11 174,00 грн., та інфляційних збитків в розмірі 57 838,29 грн. на підставі ст. 625 ЦК України, задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, статтею 625 ЦК України передбачено можливість стягнення 3% річних за прострочення саме грошового зобовязання.

Разом із тим, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобовязання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав повернення сплаченого авансу.

За своєю суттю обовязок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобовязання в розумінні ст. 625 ЦК.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обовязок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Отже, є неправильним висновок про застосування до спірних правовідносин положення частини 2 статті 625 ЦК України про стягнення з відповідача 3 % річних, оскільки повернення суми попередньої оплати є поверненням суми авансу (а не грошовим зобовязанням), на який можуть нараховуватися лише проценти, передбачені статтею 536 ЦК України. Аналогічна позиція викладена в Постанові ВСУ від 16 вересня 2014 року 3-90гс14.

Таким чином, враховуючи, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми ст. 536 ЦК України, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних за користування грошовими коштами в розмірі 11 174,00 грн., та інфляційних збитків в розмірі 57 838,29 грн., згідно із наданим позивачем розрахунком, не підлягають задоволенню.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В своїй Постанові від 16 вересня 2014 року 3-90гс14, Верховний Суд України зазначив, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обовязок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Суду не надано відомостей стосовно того, коли саме позивач дізнався про початок безпідставного збереження відповідачем грошових коштів, у звязку із чим, суд позбавлений можливості здійснити розрахунок процентів відповідно до ст. 536 ЦК України.

Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду із даним позовом позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 3 340,13 грн. (а.с. 1).

З огляду на викладене, враховуючи, що позов судом задоволений частково, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 638,70 грн.

Так, сума задоволених вимог від суми вимог позивача становить 79 %, отже 2 638,70 грн. становить 79 % від суми 334 012,29 грн. (ціна позову).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 610, 837,1212,1214 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, ч. 4 ст. 223, 259, 263 265, 273, 280, 281 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, РНОКПП: НОМЕР_1, останнє відоме зареєстроване місце проживання: Донецька область, Словянський район, с. Богородичне, вул. Західна, буд. 1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2янськ, вул. Торська, 4/2, грошові кошти які безпідставно зберігаються в розмірі 265 000 (двісті шістдесят пять тисяч) грн. 00 грн. та судовий збір в розмірі 2 638 (дві тисячі шістсот тридцять вісім) грн. 70 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_6