Справа № 182/5476/18
Провадження № 2/0182/2880/2018
У Х В А Л А

Іменем України

06.08.2018 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Тихомиров І.В., розглянувши в залі суду м. Нікополь Дніпропетровської області клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Одночасно позивач подала клопотання про звільнення її від сплати судового збору. Посилається на те, що знаходиться у скрутному матеріальному становищі, сама утримує малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працює, на обліку в Управлінні пенсійного фонду не перебуває та пенсію не отримує. Єдиним джерелом її доходу є допомога на дитину одиноким матерям у розмірі 1860,00 грн. на місяць, тому судовий збір у сумі 704,80 грн. є для неї значною сумою, яку вона не може оплатити.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просить суд звільнити її від сплати судового збору за подання позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. 3 ст. 8 Конституції).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа може в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі - Постанова) роз'яснено, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення по справі.

На підставі ч. 3 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених частиною першою цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на її утриманні (а.с.5). Згідно довідки Управління соціального захисту населення Нікопольської районної державної адміністрації № 699 від 22.06.2018 року ОСОБА_1 отримує допомогу на дитину одиноким матерям у сумі 1860,00 грн. щомісячно, що становить мінімальний прожитковий мінімум на дитину відповідного віку (а.с.7). На обліку в Нікопольському міськрайонному центрі зайнятості ОСОБА_1 не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує (довідка № 1741 від 13.06.2018 року на а.с.8), пенсії та інших доходів також не має (а.с.9,10).

За таких обставин суд погоджується із доводами позивача про те, що, з урахуванням її матеріального стану вона не може оплатити 704,80 грн. судового збору.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі вищевикладеного суд вважає можливим задовольнити клопотання позивача та звільнити її від сплати судового збору у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 136,177 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: ОСОБА_4