АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1702/18 Справа № 204/6313/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвій Л.О., Пидищи М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу та штрафних санкцій

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2016 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просила стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на її користь з кожного з них відповідно: суму індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 10674 грн. 02 коп.; три проценти річних за прострочення повернення коштів у розмірі 836 грн. 00 коп.; та судовий збір в сумі 213 грн. 33 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року було задоволено її апеляційну скаргу на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2014 року, яке було скасоване та стягнуто на її користь з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 11241,60 грн. в рахунок погашення боргу та 689 грн. судових витрат. Вказане рішення набуло чинності з моменту його проголошення. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повністю з нею розрахувалися і вона до них претензій не має. ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розрахувалися з нею, згідно до виписки банку, лише 22.08.2016 року. Отже відповідачі у даній справі порушили виконання грошового зобов'язання, встановленого рішенням суду. Моментом вимоги, на думку позивачки, можна вважати дату її звернення до нотаріальної контори, де була відкрита спадщина з вимогою кредитора спадкодавця та до відповідачів спочатку по пошті 12.06.2012 року, а потім із позовом до суду. Тому, вона вважає, що відповідачі, які були присутні в судовому засіданні та обізнані про рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року мали виконати зобов'язання встановлене вказаним рішенням протягом 7 днів після його ухвалення, тобто у строк до 02 квітня 2015 року включно. Таким чином, починаючи з 03 квітня 2015 року по час фактичного виконання рішення суду - 22.08.2016 року, відповідачі прострочили виконання грошового зобов'язання, у зв'язку з чим мають відшкодувати штрафні санкції, передбачені ст. 625 ЦК України (а.с.а.с.2-5, 120-123)

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу та штрафних санкцій - відмовлено (а.с. 145-147).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.155-156).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року по цивільній справі № 204/8663/13-ц було стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 користь ОСОБА_2 з кожного по: 11241,60 грн. в рахунок погашення боргу та 689 грн. судових витрат (а.с.7-8).

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повністю розрахувалися з позивачкою і вона до них претензій не має. ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розрахувалися з нею, згідно до виписки банку, лише 22.08.2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції, виходив з того, що зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, які регулюються спеціальною нормою, на них не поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається із матеріал справи позивачка зазначила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повністю з нею розрахувалися і вона до них претензій не має, а ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розрахувалися з нею, згідно до виписки банку, лише 22.08.2016 року (а.с.9), у зв'язку з чим вона просила стягнути з них в судовому порядку суму індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 10674 грн. 02 коп. та три проценти річних за прострочення повернення коштів у розмірі 836 грн. 00 коп., на підставі ст. 625 ЦК України.

Так, частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розд. І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

На підставі викладено, колегія суддів погоджується із висновком суду 1 інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2015 року по цивільній справі № 204/8663/13-ц, не є грошовим зобов'язанням, оскільки боржником позивачки був ОСОБА_8, а відповідачі є його спадкоємцями, які в розумінні ст. 1282 ЦК України повинні задовольнити вимоги кредитора, але вони не є боржниками позивачки і не є учасниками грошових зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з висновками суду про відсутність підстав для задоволення позову, колегія суддів до уваги не приймає, бо вони є суб'єктивною думкою апелянта і містять особисте трактування норм матеріального права.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам чинного законодавста, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: