Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 761/7007/16-ц

провадження № 61-7842св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року у складі судді Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»

(далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») про стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 грудня 2014 року стягнуто з ПАТ «КБ «Хрещатик» на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором банківського вкладу у розмірі 41 450,00 доларів США, борг по нарахованим процентам у розмірі

1 749,90 доларів США, 3 % річних у розмірі 6 560,08 грн та судовий збір.

27 лютого 2015 року на примусове виконання судового рішення видано виконавчий лист та банком повернуто суму вкладу 10 лютого 2016 року.

Оскільки грошові кошти повернуті відповідачем лише у лютому 2016 року, банк має сплатити, як це передбачено вимогами чинного законодавства, проценти по вкладу за період з 10 грудня 2014 року по 09 лютого 2016 року у сумі 1 031,63 доларів США, а також за положеннями частини другої статті 625 ЦК України 3 % річних у розмірі 40 861,83 грн та пеню за положеннями статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у сумі

1 880,00 доларів США.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від

17 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до

ПАТ «КБ «Хрещатик» про стягнення грошових коштів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом стягнення з відповідача суми вкладу суперечить положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки у ПАТ «КБ «Хрещатик» введено тимчасову адміністрацію. При цьому, судом застосовано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції,

ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 червня 2016 року справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2016 року повернуто до Шевченківського районного суду міста Києва для належного оформлення.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від

22 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 686,98 грн.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2016 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків скарги протягом пʼяти днів із дня отримання копії ухвали. Заявнику потрібно було сплатити судовий збір у розмірі 755,67 грн.

13 вересня 2016 року ОСОБА_1 через приймальню громадян звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року та передати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував при прийнятті рішення приписи частини третьої статті 42 Конституції України, частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі якої заявник звільняється від сплати судового збору, оскільки є споживачем.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Хрещатик» за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року.

Витребувано справу № 761/7007/16-ц з Шевченківського районного суду міста Києва.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

13 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року зупинено касаційне провадження у справі № 761/7007/16-ц за позовом ОСОБА_1 до

ПАТ «КБ «Хрещатик» про стягнення грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня

2016 рокудо закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/24881/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2018 року поновлено касаційне провадження у справі № 761/7007/16-ц за позовом ОСОБА_1 до

ПАТ «КБ «Хрещатик» про стягнення грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Хрещатик» про стягнення грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року призначено до судового розгляду в складі колегії з п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 з підстав несплати судового збору, суд апеляційної інстанції мотивував свої позицію тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» № 33, який набрав чинності

01 вересня 2015 року, не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів за подання позову про порушення їхніх прав.

Проте із таким висновком апеляційного суду погодитися неможливо.

Системне тлумачення норм статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

Таким чином, апеляційний суд безпідставно поклав на ОСОБА_1, який звернувся до суду за захистом прав споживача, обов'язок зі сплати судового збору та передчасно залишив без руху його апеляційну скаргу з підстав несплати судового збору.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня

2016 року скасувати та передати справу № 761/7007/16-ц до Апеляційного суду міста Києва для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2016 року скасувати.

Передати справу № 761/7007/16-ц до Апеляційного суду міста Києва для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило