13.04.2018 227/4201/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кошлі А.О.

за участі:

секретаря судового засідання Овчиннікова Ю.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування,-

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2017 року ОСОБА_5 (далі - позивач) звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_4 (далі-відповідач), в якій просить: повернути їй земельну ділянку площею 2,0 га. із цільовим призначенням ведення селянського господарства, яка розташована на території Добропільської сільської ради, витребувавши її з чужого незаконного користування.

Зазначає, що 21.10.2009 року між нею (орендодавець) та підприємцем ОСОБА_6 (орендар) було укладено договір оренди землі. В 2017 році ОСОБА_6 помер та 19.07.2017 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_6, у звязку з тим, що договірні відносини припинились звернулася до відповідача з проханням повернути земельну ділянку, проте остання відмовила з посиланням на те, що має намір виконувати обовязки згідно договору. Оскільки між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини просить витребувати з чужого незаконного володіння земельну ділянку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував зазначив, що після смерті чоловіка ОСОБА_6, відповідач, як спадкоємець останнього отримала свідоцтво про спадщину, згідно якого до неї перейшло право оренди земельної ділянки згідно договору від 21.10.2009 року та має намір виконувати обовязки згідно договору, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши наявні в ній письмові докази встановлено наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником земельної ділянки площею 2,0 га, для введення особистого селянського господарства, розташованої на території Добропільської сільської ради, що підтверджується державним Актом на право приватної власності на землю виданим 29.03.2002 року № 172362. Кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0554.

21.10.2009 року між ОСОБА_3 (орендодавець) та підприємцем ОСОБА_6 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення земельних часток (паїв) (далі - договір).

Відповідно до умов вказаного договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Добропільської сільської ради за межами населених пунктів.

Строк дії договору 20 років.

Відповідно до п. 36 договору визначено, що дія договору припиняється: - закінчення строку, на який його було укладено; - придбання орендарем земельної ділянки у власність; - викуп земельної ділянки для суспільних потре або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; - ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір було зареєстровано 21.10.2009 року.

Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 21.10.2009 року ОСОБА_3 передала, а приватний підприємець ОСОБА_6 прийняв земельну ділянку.

ОСОБА_6 був зареєстрований як підприємець та його підприємницька діяльність припинена 19.07.2017 року.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України закріплено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Аналогічна норма міститься в ч. 9 ст. 93 ЗК України. Тобто, ці норми за своєю природою є відсильними.

Правовідносини, які виникають з приводу оренди земельних ділянок врегульовані ЗУ «Про оренду землі», норми якого є спеціальними. В даному випадку виступає конкуренція норм законодавства, внаслідок чого застосуванню підлягають спеціальні норми.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі» Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а статтею 126 цього Кодексу встановлюється порядок оформлення речових прав на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Свідоцтвом про смерть, виданим 03.04.2017 року підтверджено, що 28.03.2017 року ОСОБА_6 помер.

З відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 19.07.2017 року внесено запис про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_6

07.12.2017 року приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_7, на підставі заповіту, посвідченого ОСОБА_8 приватним нотаріусом Добропільського районного нотаріального округу Донецької області 17.03.2017 року, зареєстрованого у реєстрі за № 447 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна, ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_4, було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадщина складається, зокрема з права оренди на земельну ділянку площею 2,0000 га. (кадастровий номер :01:000:0554.

Речове право підлягає державні реєстрації в Державному реєстрі речових праві на нерухоме майно. Водночас в матеріалах справи відсутні такі відомості.

Листом від 28.11.2017 року ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_9 про те, що вона є спадкоємицею після смерті ОСОБА_6 та має наміри виконувати обовязки згідно договору оренди.

До підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

За змістом частини першої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (далі Закон № 755-IV) державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб підприємців це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Частиною третьою статті 46 Закону № 755-IV передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця.

Отже, фізична особа підприємець це статус, який фізична особа може набути або втратити, що має наслідком виникнення, зміну чи припинення відповідних прав та обовязків.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 46 Закону № 755-IV державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця проводиться, зокрема, в разі смерті фізичної особи підприємця.

Згідно із частиною першою статі 781 ЦК України договір найму припиняється в разі смерті фізичної особи наймача, якщо інше не встановлено договором або законом.

У даних правовідносинах орендарем була фізична особа підприємець ОСОБА_6, який діяв перш за все як підприємець, а не як фізична особа громадяни.

Оскільки договір укладено з фізичною особою підприємцем, то з припиненням підприємницької діяльності фізичної особи підприємця, припиняє дію договір, укладений з такою особою як субєктом цивільних правовідносин. Вказане також визначено в п. 36 договору.

Таким чином з моменту припинення підприємницької діяльності орендаря вказаний договір є таким, що припинив свою дію.

Вирішуючи питання про витребування земельної ділянки з незаконного користування, необхідно установити, на якій правовій підставі земельну ділянку використовує спадкоємець орендаря, ураховуючи, що договір оренди земельної ділянки припинений.

Враховуючи те, що укладеним договором від 21.10.2009 року, а саме п. 39 чітко не врегульовано питання переходу права на орендовану ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря суд виходить з наступного.

Статтею 7 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В даному випадку право оренди виникло у фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, та припинилось у звязку з припиненням підприємницької діяльності останнього, суд не може ототожнювати інститут спадкування щодо переходу прав та обовязків від спадкодавця до спадкоємців з наслідками припинення підприємницької діяльності, оскільки до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві (фізичній особі) на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Водночас у правовідносинах які виникли у даній справі орендарем був підприємець ОСОБА_6В.(субєкт господарської діяльності, а не просто фізична особа), тобто особа, що здійснює підприємницьку діяльність, тому положення вимог ст. 7 ЗУ «Про оренду землі» не можуть бути застосовані, оскільки регулюють питання переходу до спадкоємців права оренди яке належало саме фізичній особі орендарю, а не фізичній особі-підприємцю.

Оскільки договором оренди передбачено його припинення, внаслідок ліквідації юридичної особи - орендаря, застосування до спірних правовідносин ст. 7 ЗУ «Про оренду землі», є хибним.

Окремо суд зазначає, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Доказів на підтвердження того, що відповідачем здійснено державну реєстрацію права на оренду земельної ділянки позивача не надано, свідоцтво про право на спадщину за заповітом не може бути розцінено як правочин що створює права та обовязки орендаря, оскільки виникнення таких прав повязане з їх державною реєстрацію. Тому використання земельної ділянки відповідачем не ґрунтувалось на відповідній правовій підставі, речове право не зареєстроване, а значить і не виникло.

Право на оренду земельної ділянки на умовах договору, який припинив свою дію не виникає.

Нормами ЦК України передбачені засади захисту права власності. Зокрема статтею 387 цього Кодексу власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача щодо витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння відповідача підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 261, 264 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, рнокпп 267601742, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) повернути ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) належну їй на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю № 172362 від 29.03.2002 року земельну ділянку площею 2 га, розташовану на території Добропільської сільської ради, кадастровий номер :01:000:0554.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, рнокпп 267601742, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржене до апеляційного суду в строк передбачений ст. 354 ЦПК України, в порядку визначеному ст. 355 ЦПК України.

Повний текст рішення складений 13.04.2018 року.

Суддя (підпис) А.О. Кошля

Копія вірна. Помічник судді Голоушкіна Ю.О.

Рішення суду не набрало законної сили.

Суддя А.О. Кошля

11.04.2018