Дата документу 09.07.2018
Справа 320/4944/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Редько О.В., за участю секретаря судового засідання Колесніковій Л.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач згідно позовних вимог, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку № 432 по вул. Шкільна в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, посилаючись те, що вона є власником житлового будинку № 432 за адресою: Запорізька область, с. Костянтинівка Мелітопольського району, вул. Шкільна відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 03.11.1987 року. Відповідно до довідки від 05.12.2017 року, за вказаною адресою зареєстрований відповідач, який є колишнім членом сім'ї власника. Місце проживання відповідача по справі на теперішній час йому не відоме. Оскільки відповідач зареєстрований, однак не проживає за вказаною адресою, вона вимушена сплачувати за нього комунальні послуги, а отже, дії відповідача порушують її права як власника вказаної квартири.

Позивач в судове засідання не зявився, від неї надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.07.2018 провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

Позивач є власником житлового будинку № 432 по вул. Шкільна в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 03.11.1987 року.

Відповідно до довідки від 05.12.2017 року, за вказаною адресою зареєстрований відповідач, який є колишнім членом сім'ї власника

В силу того, що відповідач зареєстрований в квартирі, але в не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належною йому квартирою.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Відповідач був зареєстрований в квартирі, як член сімї власника.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, серед іншого, для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Частиною другою статті 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених вище правових приписів право особи на користування чужим майном, зокрема житловим будинком чи квартирою, підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.

Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року, винесеній за результатами розгляду справи № 6-2931цс16.

Враховуючи той факт, що відповідач добровільно залишив житловий будинок і на даний час в ньому не проживає, був зареєстрований в будинку, як колишній член сімї власника, визнав позовні вимоги суд приходить до висновку про наявність підстав для припинення права відповідача користуватися чужим майном (квартирою) на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12,81,89,133,141,263 ЦПК України, ст. 317,319, 321, 391,401,405,406 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням у житловому будинку № 432 по вул. Шкільна в с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09.07.2018 року.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду: ОСОБА_3