Справа № 303/583/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 травня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Фазикош Г.В., Готра Т.Ю.,

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 жовтня 2017 року у справі №303/583/17 (Головуючий: Котубей І.І.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 02 серпня 2012 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 від імені яких діяла ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири №АДРЕСА_1. Про наявність вказаного договору позивач дізналася у грудня 2015 року, після отримання відповіді на адвокатський запит. Вважає, даний договір таким, що суперечить нормам чинного законодавства, оскільки він укладений щодо майна, яке перебувало під арештом.

Зокрема, вироком Мукачівського міськрайонного суду від 27.05.2013 року ОСОБА_5 визнано винним у вбивстві ОСОБА_9 сина позивача, і призначено покарання у виді 10-ти років позбавлення волі та стягнуто на користь позивача 6 318,37 грн. матеріальної та 80 000 грн. моральної шкоди. Під час досудового розслідування даного злочину 15.03.2012 року слідчим було винесено постанову про накладення арешту на належне ОСОБА_5 нерухоме майно, а саме вищевказану квартиру, копію якої направлено державному нотаріусу.

Таким чином, на момент укладення оспорюваного договору на квартиру було накладено арешт, який ніким не скасовувався, питання про зняття арешту не вирішувалося і після постановлення вироку суду. Незважаючи та те, що державним нотаріусом не було отримано постанову слідчого про накладення арешту на квартиру і відомості про арешт майна не були внесені до відповідного державного реєстру, такий арешт існував і квартира не могла бути відчуженою.

У звязку з укладеним договором позивачу завдано значну матеріальну шкоду, оскільки на її користь з ОСОБА_5 не стягнуто жодних сум за виконавчим провадженням, будь-якого іншого майна у боржника, на яке могло б бути накладено стягнення немає.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив визнати вищезазначений договір купівлі-продажу недійсним.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 11 жовтня 2017 року у позові ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду представником ОСОБА_1 ОСОБА_4 подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для відмови у позові відсутні. Так як на момент укладення договору купівлі-продажу існувала постанова слідчого від 15 березня 2012 року про накладення арешту на належне обвинуваченому ОСОБА_5 нерухоме майно, а саме квартиру №АДРЕСА_2 та не підлягала відчуженню. Договір купівлі-продажу є фіктивним, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, так як мати і син продали іншому сину належну їм квартиру та залишилися проживати в ній. Відчуження майна було умисною дією відповідача з метою уникнення відповідальності щодо компенсації позивачеві матеріальних і моральних збитків, завданих кримінальним злочином.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_7 ОСОБА_10, який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно до ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в звязку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реєстрації ЦК України наділяє не лише сторони правочину, але й інших третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких як «заінтересовані особи» (ст.ст.215, 216 ЦК України).

Встановлено, що вироком Мукачівського міськрайонного суду від 27 травня 2013 року відповідача ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115 КК України та ч.1 ст.185 КК України і за сукупністю злочинів призначено покарання у вигляді 10-ти років позбавлення волі.

Даним вироком, ОСОБА_11 засуджений за вбивство сина позивача ОСОБА_1 Вячеслава Івановича і у звязку з чим на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто із засудженого 6 318,37 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 80 000 грн. моральної шкоди.

Під час досудового розслідування вищезазначеного злочину слідчим було винесено постанову про накладення арешту на майно від 15.03.2012 року, відповідно до якої накладено арешт на належне обвинуваченому ОСОБА_5 нерухоме майно, а саме квартиру №АДРЕСА_2. Дана постанова згідно супровідного листа від 27.03.2012 року направлялась державному нотаріусу Мукачівського міського нотаріального округу.

02 серпня 2012 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6 від імені яких діяла ОСОБА_8 (продавці) та ОСОБА_7 (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого продавці продали, а покупець купив квартиру №АДРЕСА_2.

Спірна квартира була відчужена власниками після постановлення слідчим постанови про накладення арешту на майно.

Таким чином, оспорювати правочин може також ОСОБА_1, яка не була стороною правочину і на час розгляду справи не мала права власності чи речового права на предмет правочину і її власний інтерес полягає в тому, щоб квартира згідно договору купівлі-продажу перебувала у власності ОСОБА_5, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації її права по виконанню вироку суду про стягнення на її користь заподіяних матеріальних та моральних збитків із відповідача, так як інше майно на яке можливо звернути стягнення у нього відсутнє, що стверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.06.2016 року.

Після накладення слідчим арешту на квартиру №АДРЕСА_1 належна ОСОБА_5 частка в квартирі була арештована і не могла бути відчужена і відсутність реєстрації обмеження на майно у відповідному реєстрі не свідчить про відсутність такого обмеження та тягне за собою заборону розпорядження майно, на яке накладено арешт.

Особі, про якій відомо про накладення арешту на спірне майно, заборонено цим майном розпорядитися (в тому числі і відчужувати), навіть якщо запис про арешт відсутній у відповідному державному реєстрі і ОСОБА_5 був повідомлений слідчим при ознайомленні з постановою про накладення арешту на квартиру та про заборону на її відчуження (а.с.13).

Крім того, судова колегія констатує, що на підставі договору купівлі-продажу мати і син продали іншому синові належну їм квартиру і при цьому залишилися проживати в ній, що не мало місце реальне настання правових наслідків, так як спірний договір щодо квартири уклали сторони, які є близькими родичами і ОСОБА_5 відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку засудження за скоєний ним злочин і дії сторін по договору направлені на фіктивний перехід права власності на квартиру до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення (ст.234 ЦК України).

При постановлені рішення суду першої інстанції не належним чином зясував обставини, що мають значення для справи і висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і відповідно до п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.376 ЦК України судове рішення підлягає скасуванню і з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити із вищезазначених підстав.

Посилання представника ОСОБА_7 ОСОБА_10 на те, що позивач не вживав ніяких заходів щодо стягнення присуджених сум із засудженого ОСОБА_5, розшук його майна, що призвело до пропуску нею строку позовної давності по оскарженню договору та відсутність стягнень присуджених сум (про яке вона заявляє як доказ порушення свого права) оскаржуваним договором і слід застосувати до вимог позивача строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову, судова колегія до уваги не приймає із наступних підстав.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що на направлений позивачем запит №520 від 08.12.2015 року до КП «Мукачівського БТІ» з проханням повідомити щодо належності права власності на квартиру №АДРЕСА_3 і з отриманої відповіді їй повідомлено про власника цієї квартири і після запиту №535 від 10.12.2015 року надано копію спірного договору та надано для ознайомлення матеріали інвентарної справи.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 жовтня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02 серпня 2012 року укладений між ОСОБА_5 від імені якого діє ОСОБА_12 та ОСОБА_6 від імені якого діє ОСОБА_12 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського МНО ОСОБА_13, реєстровий номер №4293.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 травня 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області ОСОБА_14