Постанова

Іменем України

20 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 643/16530/15-ц

провадження № 61-5865св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач -Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року в складі суддів Котелевець А. В., суддів: Гуцал Л. В., Трішкової І. Ю.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») звернулось до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 1 листопада 2006 року відкрите акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - ВАТ «Кредобанк»), правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», уклало з ОСОБА_5 кредитний договір, відповідно до умов якого надало ОСОБА_5 кошти в розмірі 45 тис. доларів США зі сплатою 12 % річних та кінцевою датою погашення до 1 жовтня 2016 року.

З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором в цей же день з ОСОБА_7 було укладено договір поруки.

6 квітня 2012 року ПАТ «Кредобак» та товариство з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» (далі - ТДВ «Інтер-Ріск Україна») уклали договір доручення, відповідно до умов якого ТДВ «Інтер-Ріск Україна» зобов'язалося здійснити від імені й за рахунок ПАТ «Кредобак» дії, спрямовані на стягнення належної до сплати заборгованості за зазначеним кредитним договором.

У зв'язку з тим, що відповідачі не виконали умови кредитного договору, станом на 28 січня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 36 684 доларів США 6 центів, з яких неповернута сума кредиту - 21 000,01 доларів США, відсотки - 8 538 доларів США 25 центів, комісія за адміністрування - 870 грн., пеня - 5 145 доларів США 80 центів, яку позивач просив стягнути з відповідачів.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, районний суд дійшов висновку про пропущення позивачем позовної давності, оскільки про порушення своїх прав банку стало відомо у березні 2012 року, а до суду банк звернувся лише 17 серпня 2015 року, тобто з пропуском позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року рішення районного суду скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Кредобданк» 21 тис. доларів США неповернутої суми кредиту, 8 538 доларів США 25 центів процентів, 870 грн комісії та 62 208 грн пені. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що внаслідок невиконання відповідачами умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. При цьому пеню суд стягнув у межах одного року перед зверненням до суду із позовом. Суд також указав на те, що позивач звернувся до суду в межах позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України, оскільки останній платіж відповідачами було здійснено 19 лютого 2013 року, а з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся 17 серпня 2015 року.

У грудні 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач пропустив позовну давність, оскільки про порушення своїх прав дізнався у березні 2012 року, а до суду звернувся 17 серпня 2015 року; що апеляційний суд стягнув заборгованість за кредитним договором, пеню, комісію та проценти за користування кредитом не маючи спеціальних знань в галузі фінансово-кредитних відносин, без призначення у справі відповідної експертизи; що суд не врахував обставин, що є форс-мажорними, оскільки з моменту укладення кредитного договору національна валюта України значно знецінилась.

19 січня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в даній справі.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 січня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 1 листопада 2006 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ВАТ «Кредобанк» надало ОСОБА_5 кошти в сумі 45 тис. доларів США зі сплатою 12 % річних зі строком погашення до 1 жовтня 2016 року.

Відповідно до умов кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 382 долара США не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.

З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором в цей же день ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_7 уклали договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_7 зобов'язувався відповідати перед кредитором у разі неналежного виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору.

6 квітня 2012 року ПАТ «Кредобанк» та ТДВ «Інтер-Ріск Україна» уклали договір доручення, за умовами якого ТДВ «Інтер-Ріск Україна» зобов'язувалось здійснити від імені ПАТ «Кредобанк» дії, спрямовані на стягнення належної до сплати заборгованості за зазначеним кредитним договором.

Судом також установлено, що останній платіж за кредитним договором в сумі 6 124 долари США відповідачі здійснили 19 лютого 2013 року.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Про застосування позовної давності ОСОБА_5 подала заяву 18 травня 2016 року.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами кредитного договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Якщо за умовами кредитного договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Останній місячний платіж відповідачі здійснили 19 лютого 2013 року, а банк звернувся до суду з позовом 17 серпня 2015 року, тому висновок апеляційного суду про звернення банку з позовом у межах позовної давності є правильним.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду і починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Ураховуючи те, що позивач звернувся до суду із позовом у січні 2015 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідачів підлягає стягненню пеня за період з серпня 2014 року до січня 2015 року.

Доводи касаційної скарги про стягнення судом заборгованості за кредитним договором без призначення у справі відповідної експертизи не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до статті 143 ЦПК України судова експертиза призначається виключно за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що апеляційним судом неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат