Справа № 509/4162/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом.

В позовній заяві при цьому зазначивши, що 02.02.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений договір № б/н. Відповідно до умов договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Як вказує позивач, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача ОСОБА_1 станом на 31.07.2017 року виникла заборгованість 20797,63 грн., яка складається з наступного: із заборгованості за кредитом в розмірі 1959,26 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 17371,82 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 966,55 грн.

На основі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 20797,63 грн. за кредитним договором №б/н від 02.02.2012 року. Крім того, просять стягнути з відповідача судовий збір.

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, розгляд даної справи після набрання чинності даним Кодексом здійснено за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак надав заяву, у якій позов підтримав просив суд слухати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

19.02.2018 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив проти і просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності та безпідставністю заявлених вимог.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов'язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач 02.02.2012 року підписав заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Позивач у позовній заяві вказує, що згідно кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В обгрунтування своїх вимог, позивач надав копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку .

Водночас, слід зазначити, що з жодного із долучених позивачем документів, не вбачається факт надання кредиту в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В анкеті-заяві позичальника відсутній розмір кредиту.

Суд вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів отримання відповідачем коштів в якості кредиту в розмірі 2000,00 грн., оскільки позивачем не подано належного і допустимого доказу, який би містив відомості про таку обставину, а відповідач заперечив цей факт. При цьому суд також враховує, що позивач ухилився від всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи щодо обставин укладення і умов цивільно-правової угоди між сторонами, на підставі якої пред'явлено позов, що унеможливлює обґрунтовану правову оцінку доводам про правомірність позовних вимог.

Стаття 202 ч. 1 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 207 ч. 2 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу статей 77, 78, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до вимогст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст. 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відсутність оригіналу анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копія якої знаходиться в матеріалах цивільної справи, дає підстави вважати, що кредитний договір відповідачем у письмовій формі не укладався та ним не підписувався, а також про відсутність з його боку дій, спрямованих на виникнення цивільних прав та обов'язків на підставі цього договору.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 1055 ЦК України, недотримання письмової форми має наслідком нікчемність кредитного договору.

Суд не приймає до уваги в якості доказу надану представником позивача копію анкети-заяви, оскільки позивачем не надано достатніх та достовірних доказів на підтвердження того факту, що ця копія була зроблена з оригіналу вищезазначеного документа, який є допустимим доказом відповідно до ст. 78 ч. 2 ЦПК України.

Також судом не може бути прийнято в якості належного та допустимого письмового доказу розрахунок заборгованості, оскільки з нього не вбачається, що саме відповідач отримував кошти за кредитною карткою.

Враховуючи те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту дотримання сторонами письмової форми кредитного договору №б/н від 02.02.2012 року на момент його укладення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Представник позивача ухилився від участі в судовому розгляді, у письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності, тому суд вважає можливим вирішити спір на підставі наявних у справі доказів, які не дають можливості у достатній ступені достовірності встановити факт умисного ухилення відповідача від виконання договору, а також наявність та розмір заборгованості по кредиту.

Таким чином, обставини, що покладені в основу позову не знайшли підтвердження під час судового розгляду.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановлених цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Згідно ч.1, 3 ст.12 ЦК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 02.02.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом-Омельченко М.М., станом на 31.07.2017 року вбачається, що у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість за наданим кредитом на суму 20797,63 грн. Після цієї дати жодного погашення кредиту зі сторони відповідача не здійснювалося.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Судом встановлено такі обставини, з якими пов'язане вирішення спору, зокрема, строк внесення останнього платежу на погашення кредиту, яким є 30.07.2014 року, день звернення в суд із позовом 26.10.2017 року, тобто після спливу трьохрічного строку для звернення до суду із позовними вимогами, водночас самого порядку погашення кредиту за договором, а саме як вказано позивачем у позовній заяві, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки з анкети- заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою не вбачається.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд враховує, що відповідач просить у поданій ним на адресу суду заяві відмовити у позові, застосувати строк позовної давності до позовних вимог.

З матеріалів справи, зокрема, із розрахунку заборгованості, вбачається, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а з наведеної вище правової позиції ВСУ позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Так як останній платіж відповідачем зроблено 30.07.2014 року, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності і з врахуванням заяви представника позивача, суд вважає, що до вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОмельченкоМиколи Миколайовича про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.02.2012 року в розмірі 20797,63 грн. слід застосувати строк позовної давності, оскільки згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у позові.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду немає підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк", навпаки враховуючи строк позовної давності у таких вимогах слід відмовити.

Судом не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для покладення на відповідача в судовому порядку обов'язку сплати передбачених позовом коштів, позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, позивачем пропущено строк позовної давності, тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Додатково слід зазначити, що позивач у своїй позовній заяві посилається на Умови та правила надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою, водночас, суду не надано жодного доказу, що такі підписані відповідачем (у матеріалах справи такі не підписані) і не подано доказу, що саме ті Умови та правила надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою, які були долучені до матеріалів справи позивачем, якимось чином є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Що у сукупності може бути додатковою підставою для відмови в позові, однак не є першочерговою підставою, зважаючи на пропуск строку позовної давності позивачем.

Так як суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог, тому слід відмовити і у стягненні з відповідача на користь позивача судового збору.

Керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 76, 259, 264-265, 268, 273, 365 ЦПК України, ст.ст. 16, 251-253, 258, 261, 264, 267, 525, 526, 543, 549, 624, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Застосувати строк позовної давності до вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк " Приватбанк" заявлених до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.02.2012 року в розмірі 20797,63 грн.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк " Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.02.2012 року в розмірі 20797,63 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_2