КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2804/18
Провадження № 2/520/4083/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Шевчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії

про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (ОСОБА_2, позивач) звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії (ДП «ЦДЗК» в особі Одеської регіональної філії, відповідач, філія), в якій з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05.06.2018 року (а.с. 52) просить суд стягнути з відповідача заборгованість по виплаті середнього заробітку в сумі 74420,26 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строку її виплати в розмірі 10290,59 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 01 квітня 2013 року він був прийнятий на роботу до ДП «ЦДЗК» в особі Одеської регіональної філіїна посаду водія автотранспортних засобів. З 01 листопада 2014 року наказом директора Одеської регіональної філіїДП «ЦДЗК» № 53-К від 10.10.14 р. позивача було переведено на посаду начальника відділу господарського та матеріально-технічного забезпечення з окладом 3 500 грн.

ОСОБА_2 також вказує, що з 31 грудня 2015 року наказом директора Одеської регіональної філіїДП «ЦДЗК» № 52-к від 25.12.15 р. позивача було звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п. 1. ст.36 КЗпП України. Відповідно до п. 1.1 зазначеного наказу бухгалтерія філії мала здійснити остаточний розрахунок з позивачем по заробітній платі, враховуючи невикористану основну щорічну відпустку, за період з 01.04.13 по 31.12.15.

Позивач посилається на те, що в порушення вимог законодавства розрахунки з ним належним чином не відбулись, відповідач здійснив виплати на користь позивача з суттєвим порушенням встановлених строків та виключно в межах визнаної заборгованості, без урахування приписів законодавства щодо компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строків її виплати.

Згідно довідки Одеської регіональної філіїДП «ЦДЗК» від 05 січня 2016 р. за № 04/31-3 була визначена заборгованість у розмірі 10 953 грн. 64 коп.

ОСОБА_2 зазначає, що заборгованість в сумі 10 953 грн. 64 коп. складалась із заробітної плати за жовтень та листопад 2015 року в загальному розмірі 2 815,40 грн. та заробітною платою за грудень 2015 року з урахуванням компенсації за основну щорічну відпустку в розмірі 8 138,24 грн. В лютому 2016 відповідач здійснив часткове погашення заборгованості в сумі 1500 грн., в березні - в розмірі 1315,40 грн.

Як стверджує позивач 11 листопада 2017 року відповідачем було здійснено платіж на його користь в розмірі 8138,24 грн., в рахунок остаточного погашення заборгованості.

З посиланням на положення ч.1 ст. 47, ч. 5 ст. 97, ст. 116, ст. 117 КЗпП України позивач вважає, що ДП «ЦДЗК» в особі Одеської регіональної філії зобовязане виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а також з урахуванням положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» просить суд стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням встановлених строків їх виплати.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 14.03.2018року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії про стягнення заборгованості по заробітній платі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

04.04.2018року від ДП «ЦДЗК» в особі Одеської регіональної філії до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач невірно здійснив розрахунок заборгованості, що сума, яку ОСОБА_2 просить стягнути, є неспівмірною із розміром заборгованості, яка була погашена відповідачем, що позивачем було пропущено встановлений ст. 33 КЗпП України строк позовної давності.

Відповідач також зазначає, що саме нарахована, але не виплачена заробітна плата підлягає для розрахунку компенсації. ОСОБА_2 було звільнено 31.12.2015 року, однак позивач розраховує компенсацію за період 2016-2017 років, коли він не працював та йому в цей період не могла нараховуватися відповідна заробітна плата, а тому ДП «ЦДЗК» в особі Одеської регіональної філії вважає, що вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати також не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні 25.06.2018року представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача - ДП «ЦДЗК» в особі Одеської регіональної філії у судове засідання зявився, позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 01 квітня 2013 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до ДП «ЦДЗК» в особі Одеської регіональної філіїна посаду водія автотранспортних засобів. З 01 листопада 2014 року наказом директора Одеської регіональної філіїДП «ЦДЗК» № 53-К від 10.10.14 р. позивача було переведено на посаду начальника відділу господарського та матеріально-технічного забезпечення з окладом 3 500 грн. (а.с. 12 на звороті).

31 грудня 2015 року наказом директора Одеської регіональної філіїДП «ЦДЗК» № 52-к від 25.12.15 р. позивача було звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п. 1. ст.36 КЗпП України. Відповідно до п. 1.1 зазначеного наказу бухгалтерія філії мала здійснити остаточний розрахунок з позивачем по заробітній платі, враховуючи невикористану основну щорічну відпустку, за період з 01.04.13 по 31.12.15 (а.с. 13).

Згідно довідки Одеської регіональної філіїДП «ЦДЗК» від 05 січня 2016 р. за № 04/31-3 була визначена заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати у розмірі 10953 грн. 64 коп. (а.с. 6).

05 лютого 2016 року ДП «ЦДЗК» в особі Одеської регіональної філії здійснило часткове погашення заборгованості в сумі 1000 грн., 16 лютого 2016 року в сумі 500 грн., 03 березня 2016 року в розмірі 1315,40 грн. (а.с. 9).

Лише 07 листопада 2017 року відповідачем було здійснено платіж на користь ОСОБА_2 в розмірі 8138,24 грн., в рахунок остаточного погашення заборгованості по виплаті заробітної плати (а.с. 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Таким чином, судом встановлено, що в порушення імперативних вимог трудового законодавства розрахунки з позивачем належним чином не відбулись, відповідач здійснив виплати на користь ОСОБА_2 з порушенням встановлених строків, в межах визнаної заборгованості, без урахування положень законодавства щодо компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строків її виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995р., середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Застосування такого порядку розрахунків узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-195цс14 та у справі №6-2807цс16.

Зокрема у правовому висновку Верховного суду України у справі № 6- 2807цс16 зазначається, що механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством.

Судом перевірено виконаний позивачем розрахунок заборгованості по виплаті середнього заробітку (а.с. 53-54) та виявлено помилки. За розрахунками суду розмір такої заборгованості складає 72 063 грн. 52 коп., а не 74420 грн. 26 коп. як вказує позивач.

При здійсненні розрахунку суд виходив з наступного.

156,32грн. (середня заробітна плата за один робочий день, яка розраховувалась виходячи з суми заробітної плати за два попередні місяці перед звільненням поділена на кількість робочих днів у цих місяцях: жовтень 2015року заробітна плата складає 3 221,83грн. + листопад 2015року заробітна плата складає 3 500,00грн. : 43 = 156,32грн.).

156,32грн. (середня заробітна плата за один робочий день) помножена на 251 день (кількість робочих днів за період з 01.01.2016року по 31.12.2016року) = 39 236,32грн.

156,32грн. (середня заробітна плата за один робочий день) помножена на 210 днів (кількість робочих днів з 01.01.2017року по 06.11.2017року включно, день фактичного розрахунку 07.11.2017року) = 32 827,20грн.

Таким чином, заборгованість по виплаті середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 01.01.2016року по 06.11.2017року включно складає 72 063,52грн.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по виплаті середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягають частковому задоволенню в сумі 72 063 грн. 52 коп.

Суд також зазначає, що статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» також встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, утому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (ст.1 вказаного Закону). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст.3). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4).

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

З урахуванням наведених вище положень нормативно-правових актів суд дійшов висновку, що ДП «ЦДЗК» в особі Одеської регіональної філії повинен компенсувати ОСОБА_2 втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

При цьому судом надається критична оцінка запереченням представника Одеської регіональної філіїДП «ЦДЗК» щодо відсутності у позивача права на компенсацію за період 2016-2017 років, коли позивач вже не працював та йому, на думку відповідача, в цей період не могла нараховуватися відповідна заробітна плата та, відповідно, компенсація за її несвоєчасну виплату.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд виходить з того, що право на компенсацію відповідно до Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виникає у випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові. Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати здійснюється у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», та не залежить від факту продовження (чи припинення) трудових правовідносин. Судом встановлено, що відповідачем було нараховано заробітну плату ОСОБА_2 та порушено строк її виплати більше ніж на один календарний місяць, а тому у позивача виникло право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Суд не приймає до уваги і посилання Одеської регіональної філіїДП «ЦДЗК» на пропуск позивачем строку позовної давності. Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, суд дійшов висновку про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати (а.с. 54), судом виявлено його неправильність, оскільки при визначенні базової суми для обчислення компенсації позивачем помилково обрано середньомісячний заробіток, а не суму нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

Так, судом було зроблено власний розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати за період за січень 2016року, та з 01 квітня 2016року по 31 жовтня 2017року включно.

Розрахунок суми компенсації судом було зроблено за наступною формулою:

Ск = (Дн/в х Приріст Іі) : 100, де:

Ск - сума компенсації,

Дн/в - дохід, не виплачений за відповідний період, після утримання податків та обовязкових платежів,

Приріст Іі приріст індексу інфляції у відсотках за період невиплати.

При цьому, до розрахунку не включається індекс інфляції місяця, за який виплачується дохід.

Таким чином, за січень 2016року сума компенсації складає 98,58грн. = (10 953,64грн. - нарахована, але не виплачена заробітна плата помножена на 0,9 величина приросту споживчих цін (індекс споживчих цін за січень 2016року складає 100,9 100 = 0,9) : 100 = 98,58грн.).

За лютий 2016року сума компенсації складає 37,81грн. = (9 453,64грн. - нарахована, але не виплачена заробітна плата помножена на - 0,4 (індекс споживчих цін за лютий 2016року складає 99,6 100 = - 0,4) : 100 = 37,81грн.).

За березень 2016року по грудень 2016року включно сума компенсації складає 919,62грн = (8 138,24грн. - нарахована, але не виплачена заробітна плата помножена на 11,3 величина приросту споживчих цін за вказаний період : 100).

За січень 2017року по жовтень 2017року включно сума компенсації складає 895, 21грн. = (8 138,24грн. - нарахована, але не виплачена заробітна плата помножена на 11 величина приросту споживчих цін за вказаний період : 100).

Таким чином, позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 1 875,60грн., у звязку з чим, позовні вимоги в цій частині також підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Судові витрати у вигляді судового збору у сумі 739 грн. 39 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь держави відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії (місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, буд. 32, п/р 4800 в ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005, ) на користь ОСОБА_2 (09.05.1977року народження, зареєстрований за адресою: 65080, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) середній заробіток за весь час затримки виплати по день фактичного розрахунку, а саме: за період з 01 січня 2016року по 06 листопада 2017року включно у розмірі 72 063 (сімдесят дві тисячі шістдесят три) грн. 52 коп., та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати за час затримки нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2016року по 31 жовтня 2017року включно у розмірі 1 875 (одна тисяча вісімсот сімдесят пять) грн. 60 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії (місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Космонавтів, буд. 32, п/р 4800 в ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005, ) на користь держави судовий збір у сумі 739 (сімсот тридцять девять) грн. 39 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 03.07.2018року.

Суддя Петренко В. С.