Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 320/861/18 Головуючий у 1-й інстанції: Ковальова Ю.В.
провадження № 22-ц/778/2426/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В., суддів Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання сина, який продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина - ОСОБА_4, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача до досягнення сином двадцяти трьох років.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вони з відповідачем перебували у шлюбі. Від вказаного шлюбу в них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 01.04.2008 року з відповідача були стягнені аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року сину виповнилось 18 років, стягнення аліментів припинилось. Однак, з 01.08.2017р. син навчається в Харківському Національному університеті Повітряних Сил на першому курсі денної форми навчання, у зв'язку з чим вона потребує матеріальної допомоги на його утримання на час навчання. Син отримує щомісячно стипендію в розмірі 208 грн. Вона працює в ТОВ «Рекламне агентство МВ-плюс» та отримує середню заробітну плату в розмірі 1666,50 грн., однак вказаних коштів на утримання сина не вистачає. Посилаючись на вказані обставини, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у зв»язку з продовження навчання у розмірі ? частки від доходу відповідача.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість у зв»язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою зростання в значній мірі фінансових витрат повнолітнього сина на навчання та проживання у м. Харкові, відвідування розвиваючих заходів, у зв'язку із чим у відповідача виникає обов'язок зі сплати аліментів на його утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 4, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи у спорах про стягнення аліментів.

Даний спір підлягає під вказане визначення наведеної норми закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження фактичної наявності витрат, пов'язаних з навчанням сина, а також обґрунтування їх розміру, та не наведено належних і допустимих доказів щодо наявності у відповідача такого джерела доходу, яке б вказувало на його спроможність сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина на період його навчання.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що відповідач по справі є батьком повнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6).

Позивач працює в ТОВ «Рекламне агентство МВ-плюс» оператором комп'ютерної верстки, та її дохід за період з лютого 2017 року по січень 2018 року складає 18 141,41 грн., тобто по 1660 грн. на місяць (а.с. 9).

Відповідно до довідки № 3/113 від 23.01.2018р. Харківського Національного Університету Повітряних Сил Син, ОСОБА_4 перебуває на військовій службі в Харківському національному університеті Повітряних Сил, навчається на 1-му курсі, (а.с. 7), займає посаду курсанта та отримує стипендію у розмірі 208 грн. на місяць, розмір якої за період з 1 серпня 2017 року по 31 січня 2018 року складає 1 253,61 грн. (а.с. 8).

Судом був перевірений матеріальний стан відповідача та встановлені такі обставини.

Згідно з рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2008 року з відповідача по справі було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 у розмірі 350 грн. з розрахунку по 175 грн. на кожну дитину щомісячно на утримання дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, починаючи стягнення з 01 квітня 2008 року та до досягнення дітьми повноліття, тобто до 31.12.2021 року.

Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.04.2012р., відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 аліментів у розмірі 350 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, починаючи стягнення з 01 квітня 2008 року та до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач працює менеджером в магазині жалюзі «Дом Жалюзи», та за період з 01.09.2017р. по 30.02.2018р. отримав дохід в розмірі 14 436,30 грн. З вказаної довідки також вбачається, що середньомісячний дохід відповідача з 01.01.2018р. становить 3 700 грн. (а.с. 42).

Проте, оскільки на теперішній час мінімальний розмір аліментів законодавчо збільшений до 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, то з лютого 2018р. він має сплачувати по 930 грн. на кожну дитину, тому розмір відрахувань по аліментам на двох неповнолітніх дітей із його заробітку становить 1860 грн., що підтверджується вищезазначеною довідкою з місця роботи відповідача.

Отже, після сплати цієї суми аліментів в нього залишається 1 138,15 грн. для власного забезпечення., що є нижчим за встановлений прожитковий мінімум для працюючих осіб.

Крім того, відповідно до довідки від 28.03.2018р., виданої головою квартального комітету № 43 Мелітопольської міської ради, відповідач ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_8, яка перенесла інсульт та потребує витрат на реабілітацію (а.с. 41).

Факт перенесення матір'ю відповідача інсульту та її лікування підтверджується наданими відповідачем копією виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 370 неврологічного відділення та копією фіскальних чеків на придбання ліків (а.с. 39, 40).

Встановивши всі вищенаведені обставини на підставі сукупності доказів, наданих сторонами у справі, суд визнав недоведеними позовні вимоги позивача щодо потреби сина, який знаходиться на державному забезпеченні у зв»язку з проходженням військової служби, навчаючись у військовому вищі, у матеріальній допомозі з боку батька, а також визнав неспроможним відповідача надавати таку допомогу повнолітньому сину.

Та з вказаними висновками суду погоджується колегія, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (постанова Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15).

Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказувала на те, що у зв'язку з навчанням сина в університеті їй не вистачає коштів на його забезпечення, зокрема, на проїзд, проживання, навчання, учбове приладдя, тощо. При цьому в позовній заяві не зазначено вартість таких витрат і не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що такі витрати дійсно були понесені.

Сам по собі факт навчання дитини в навчальному закладі не може бути підставою для призначення аліментів, а має бути визначена потреба у них повнолітньої дитини, що слід довести відповідним чином.

Між тим, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_9 перебуває на військовій службі в Харківському національному університеті Повітряних Сил, отримує стипендію у розмірі 208 грн. на місяць. Про свої витрати, пов'язані з навчанням, особисто не зазначає та доказів тому, що вказаної стипендії йому на ці витрати не вистачає, не надає.

Його матір ОСОБА_2 в позові не конкретизує, яку суму в місяць слід надавати сину для покриття його витрат, щоб малась можливість належним чином порівняти ці витрати з наявним майновим станом сина, його матері та батька, а також визначитись із потребою повнолітньої дитини в отриманні утримання від батьків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає про відсутність на виконанні виконавчої служби виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 аліментів, а також вказує що довідка з місця працевлаштування ОСОБА_3 підтверджує відрахування аліментів з відповідача лише за один місяць лютий 2018 року.

На спростування вказаних доводів ОСОБА_3 у своєму відзиві від 03 липня 2018 року вказує, що довідка Мелітопольського міськрайонного ВДВС від 27 квітня 2018 року надана позивачкою вже після ухвалення рішення суду від 11 квітня 2018 року по справі та предметом дослідження суду першої інстанції не була. Довідка про доходи за основним місцем працевлаштування ОСОБА_3 датована 29 березням 2018 року, а тому інформація про сплачені аліменти за березень та інші послідуючі місяці 2018 року там просто відсутня.

Колегія вважає, що довідка з місця роботи, підписана уповноваженими особами та скріплена печаткою, тому презюмується, що надані в ній відомості є достовірними.

Тому, висновки суду про те, що відповідач за рішенням суду сплачує аліменти на двох неповнолітніх дітей, має на своєму утримання непрацездатну матір пенсійного віку, що свідчить про неможливість відповідача надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання сина у період його навчання у ВНЗ, відповідають матеріалам справи та положенням ч. 1 ст. 199 СК України, а також роз'ясненням, наданим в п. 20 постанови Пленум Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Тому, оскільки такий критерій являється однією з обов'язкових умов для стягнення аліментів на користь повнолітніх дітей, які продовжують навчання, відсутність такої можливості у відповідача є підставою для відмови у позові.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Перевіркою обґрунтованості рішення суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що, позивачка не надала суду достатніх доказів, які б свідчили про можливість відповідача сплачувати аліменти та про потребу повнолітнього сина, який продовжує навчання, у наданні матеріальної допомоги батьками, зокрема, доказів вартості навчання, вартості підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо, та у підсумку позивачем не доведено наявності сукупності юридичних фактів, які є необхідним для ухвалення рішення про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-186цс14 від 24 грудня 2014 року та № 6-1296цс15 від 24 лютого 2016 року.

Доводи апелянта про те, що місцевий суд не взяв до уваги обов'язку батьків по утриманню дитини та що відповідач матеріально забезпечений, колегія суддів вважає такими, що не підтверджені жодними належними і допустимими доказами, тому вони не спростовують висновків суду у цій частині.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 - 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена 31 липня 2018 року.

Головуючий:

Судді: