АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/757/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Степченко М. Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Новікова О.М.

Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І.,

за участю секретаря: Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Степченка М.Ю., у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Банк) про захист прав споживача та визнання недійсними кредитного договору та договору поруки, (повний текст рішення виготовлено 12 березня 2018 року), -

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у якому зазначив, що укладений 22 травня 2007 року між сторонами кредитний договір № 354411/4669/0324-7 суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» як в цілому, так і в окремих його пунктах.

Банк ні перед укладенням договору, ні під час його дії, не повідомив позивача у письмовій формі про умови кредитування.

В порушення ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» Банк не повідомив про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долару США до гривні, не надав інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання.

Крім того, кредитний договір (п. 1.5.) містить умови, які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання договору, лише в односторонньому порядку, і лише в інтересах Банку. Договір взагалі не містить порядок зміни договору з урахуванням інтересів споживача, не містить жодних умов про порядок припинення договору, а це є суттєвими умовами, тому договір в цілому суперечить п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Банк в односторонньому порядку залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку та без врахування згоди позичальника вимагати повернення всієї суми кредиту. Одночасно, договір не містить умов про відповідальність Банку за невиконання або неналежне виконання договору.

Фактично, в момент підписання договору позивача поставлено в невигідне становище.

Крім того, позивач вважав, що кредитний договір є недійсним, оскільки він підписаний не уповноваженою на те особою.

Такими, що суперечать закону, є і окремі пункти договору. Зокрема, за п. 1.8 кредитного договору позичальник сплачує на користь кредитора комісію за кредитне обслуговування договору. Встановивши сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Така умова є несправедливою, оскільки має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

На підставі викладеного ОСОБА_5 просив визнати недійсними вказаний вище договір кредиту № 354411/4669/0324-7 від 22.05.2007 року та укладений у забезпечення цього зобов'язання договір поруки № 354411/4669/03247п від 22.05.2007 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмова у позові мотивована тим, що позичальник власним підписом підтвердив згоду з усіма умовами кредитування в банку. ОСОБА_5 добровільно взяв на себе визначені договором зобов'язання, своїх пропозицій щодо зміни умов договору банку не надавав. Укладений договір кредитування повністю відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час його укладення. Доводи про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника суд визнав надуманими та безпідставними.

Крім того, підстави для визнання договору поруки між ОСОБА_5 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відсутні, оскільки такий договір не укладався.

Рішення оскаржено позивачем в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги повторюють твердження позовної заяви. Додатково апелянт зазначає, що висновок суду про відсутність порушень Закону України «Про захист прав споживача» є необґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять документи, які свідчать про ознайомлення позичальника з існуючими формами кредитування та відмінностями між ними, а в анкеті-заяві про отримання кредиту стоїть підпис, який не відповідає підпису позивача.

Крім того, висновок суду про те, що кредитний договір підписаний уповноваженою особою, не відповідає дійсним обставинам справи. Судом також не мотивована відмова в позові в частині невідповідності окремих пунктів кредитного договору, зокрема положень про комісію за кредитне обслуговування.

В позовній заяві зазначено вимогу про визнання недійсності договору поруки від 22 травня 2007 року, укладеного між ОСОБА_7 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», який також підписаний не уповноваженою на те особою.

З посиланням на вказані доводи, апелянт просить рішення міськрайонного суду скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2007 року ОСОБА_5 звернувся з заявою-анкетою до Банку про надання йому споживчого кредиту (а.с. 33-35).

22 травня 2007 року між ОСОБА_5 та ВАТ ««Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 354411/4669/0324-7 від 22.05.2007 року, згідно з умовами якого кредитор надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 25 500 дол. США, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів Банку та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором (п.1.1 договору).

Відповідно до п. п. 1.2., 1.4 договору кредит надано на строк по 21 травня 2017 року (включно) під 13,75 процентів річних з поверненням коштів згідно з Графіком надання кредиту (додаток 1 до договору).

У п. 8.1 кредитного договору зазначено, що при одержанні кредиту позичальник усвідомлює та гарантує, що умови Кредитного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин. Позичальник спроможний укласти договір і виконати зобов'язання, передбачені цим договором, оскільки він немає обмежень у право- та дієздатності.

У заяві-анкеті позивач власним підписом засвідчив, що ознайомлений у письмовій формі з кредитними умовами, зокрема, йому відомі: мета, для якої кредит буде витрачений, наявні форми кредитування та відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовна сукупна вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту тощо. ОСОБА_5 також засвідчив, що зміст умов кредитування йому зрозумілий (а.с. 35 зв.).

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини перша, третя-п'ята статті 203 ЦК України).

Як передбачено ст. ст. 11, 18 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Дослідивши всі обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; відповідач надав позивачеві всю необхідну інформацію, що передувало укладенню кредитного договору. Із встановленої Банком процентної ставки та розміру отриманих ним грошей позивач мав об'єктивну можливість дізнатися сукупну вартість кредиту.

Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором унаслідок підвищення курсу іноземної валюти не є підставою вважати умови кредитного договору несправедливими у розумінні статті 18 Закону України № 1023-XII та для визнання спірного договору недійсним, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник мав можливість, виходячи з динаміки зміни курсу валют з часу введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти, а також - отримати кредит у національній валюті.

Отже доводи апеляційної скарги в частині посилання на Закон України «Про захист прав споживачів» є безпідставними і підлягають відхиленню. Вказаний Закон застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Твердження позовної заяви, які повторені в апеляційній скарзі, про неправомірність включення Банком комісії за кредитне обслуговування договору кредиту, також є безпідставним, оскільки у пункті 1.8. договору кредиту Банк не встановив комісію за обслуговування договору, тобто дотримався пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Також непереконливим є посилання апелянта на те, що в клієнтському примірнику кредитного договору (а.с. 7-9) під реквізитами довіреності №11373 від 23.11.2006 року на ім'я ОСОБА_9 стоїть не його підпис, а тому договір укладено неуповноваженою особою. В той час коли у банківському примірнику договору (а.с. 10-12, 30-32) від імені кредитора стоїть підпис ОСОБА_9

Судом першої інстанції встановлено, що підпис у цьому примірнику кредитного договору зроблено головним економістом Павленко І.М., яка діяла на підставі довіреності «Райффайзен Банк Аваль», посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. реєстр № 3562 від 10.05.2007 року. Павленко І.М. зазначена у кредитному договорі як особа, яка діє від імені Банку, а тому наявність її підпису у договорі не суперечить закону.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що позивач не оспорює свій підпис в обох примірниках договору та взяття на себе зобов'язань за цим договором.

Решта доводів апеляційної скарги не є суттєвими, оцінені колегією суддів, не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову стосовно визнання недійсним основного договору, вимоги щодо визнання недійсним договору поруки, укладеного в забезпечення взятого грошового зобов'язання, також не підлягають задоволенню. Крім того договір поруки укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7, яка не залучалась до участі у справі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 березня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 травня 2018 року.

Судді