22-ц/775/425/2018(м)
Головуючий у 1-й інстанції Дочинець С.І.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 07 березня 2018 року,

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2

до Вугледарської міської ради, ОСОБА_3,

третя особа - державний нотаріус Вугледарської державної нотаріальної контори Коржевникова Людмила Ярославівна,

про визначення спадкової частки, часток співвласників у спільній власності, визнання права власності спадкодавця за набувальною давністю, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначала, що її мати ОСОБА_5, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6, придбали в порядку приватизації у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1. У червні 2001 року ОСОБА_6 виїхав з квартири на інше постійне місце проживання, з того часу ОСОБА_5 одноособово проживаючи в квартирі, добросовісно, відкрито, безперервно володіла цим житлом, утримуючи його і сплачуючи комунальні послуги. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, після його смерті прийняла спадщину відповідач ОСОБА_3, але прийнятою спадщиною не охоплювалась спірна ? ідеальна частина квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 у м. Вугледарі, на цю частку ніхто, в тому числі його донька відповідач ОСОБА_3 свої права не заявляла. ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5 померла. Однак оформити свої спадкові права і отримати свідоцтво про право власності на спадкове після смерті матері майно (1/2 частина квартири) позивач не має змоги, оскільки мати із ОСОБА_6 набули право спільної сумісної власності на квартиру без визначення часток. У зв'язку з відсутністю між співвласниками за їх життя будь-яких домовленостей з приводу розподілу і часток, просила визначити спадкову частку померлої ОСОБА_5 у вказаному нерухомому майні - у розмірі 1/2 частини. Також з посиланням на ст. 344 ЦК України просила визнати за її матір'ю - ОСОБА_5 право власності на 1/2 ідеальну частину квартири, що належала ОСОБА_6, за набувальною давністю. За наслідками прийнятого рішення по вищенаведених вимогах просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 - в цілому в порядку спадкування за законом.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 07 березня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено спадкову частку померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5. в спільній сумісній власності в розмірі 1/2 частки в праві спільної власності на квартиру, житловою площею 45,2 кв.м, загальною площею 59,7 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. В решті вимог - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Просила рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю за ОСОБА_5 на 1/2 частини в праві спільної власності на квартиру, яка належала ОСОБА_6, та відмови у визнанні права власності ОСОБА_2 на квартиру в цілому в порядку спадкування за законом, вимагаючи ухвалення нового рішення про задоволення позову у зазначеній частині.

Рішення в частині задоволення позову ОСОБА_2 про визначення спадкової частки померлої ОСОБА_5. в спільній сумісній власності в розмірі 1/2 частини - не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи позивача ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_8, представника відповідача - Вугледарської міської ради, від яких надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, співвідповідача ОСОБА_3 та третьої особи - державного нотаріуса Коржевникової Л.Я., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 12-14).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 10).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, спадкоємцем ОСОБА_6 є його донька - відповідач ОСОБА_3 (а.с. 24, 25).

Позивач ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5) після смерті своєї матері - ОСОБА_5 звернулась Вугледарської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право власності на спадкове майно, на що отримала відмову державного нотаріуса Коржевникової Л.Я. від 06.09.2017р. з мотивів відсутності будь-яких договорів між співвласниками квартири АДРЕСА_1 про поділ цього нерухомого майна, що є в їх спільній сумісній власності, а також не визначення частки спадкодавця у спільному майні (а.с. 8, 26).

Відмовляючи в задоволенні позову (в оскаржуваній частині рішення), суд першої інстанції виходив з того, ОСОБА_5 не може бути визнана добросовісним володільцем 1/2 частини квартири, належної співвласникові - ОСОБА_6, оскільки при заволодінні нерухомим майном знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, була обізнана про наявність зареєстрованого права власності на це майно за цим співвласником. Як наслідок відсутності у ОСОБА_5 права власності на цю 1/2 частину квартири (частка ОСОБА_6.), суд вважав відсутніми підстави для набуття спадкоємцем ОСОБА_5 - позивачем ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на цю 1/2 частину квартири з об'єднанням її права власності на квартиру в цілому.

З такими висновками суду в оскаржуваній частині не можна не погодитись з огляду на наступне.

Суд, постановляючи рішення, врахував зібрані по справі докази, що перелічені вище, та оцінив їх в порядку ст. 89 ЦПК України.

На підставі цих даних суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 355, 357, 368, 370, 372 ЦК України, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у п. 5 постанови № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», визначив частку померлого спадкодавця щодо позивача - ОСОБА_5 в спільній сумісній власності (із ОСОБА_6.) - в розмірі 1/2 частини на квартиру АДРЕСА_1, що має підґрунтям для реалізації ОСОБА_2 в подальшому через органи нотаріату своїх спадкових прав, як спадкоємиці першої черги. Фактично судовим рішенням підтверджено наявність документально-правових підстав (ст. 1226 ЦК України) для отримання в нотаріальній конторі правовстановлюючих документів з визначеного за позивачем права власності на 1/2 частину квартири, що визначена судом, яке позивач набуває в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері - спадкодавця ОСОБА_5 (рішення в даній частині не оскаржується).

Розв'язуючи спір в частині вимог про визнання за померлою ОСОБА_5 права власності за набувальною давністю на1/2 частину квартири, що є об'єктом її спільної власності, що належала померлому ОСОБА_6, суд дійшов вірного висновку про необґрунтованість заявлених вимог в даній частині і відсутність підстав для їх задоволення.

Колегія суддів схвалює висновки суду в даній частині вимог, виходячи з наступного.

У ч. 1 ст. 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

В розумінні положень ст. 344 ЦК України, у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця.

За п. п. 9, 11 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014р., відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

В сенсі роз'яснень у вищенаведеній постанові Пленуму ВССУ № 5 володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що набувальна давність відповідно до положень ст. 344 ЦК України поширюється на випадки, коли особа добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном. Однак, спірна частина квартири, що належала ОСОБА_6 не може бути об'єктом застосування вказаної норми права, оскільки: наявний юридично-титульний власник цього майна - ОСОБА_6; власник цього майна - ОСОБА_6 був відомий ОСОБА_5; власник цього майна ОСОБА_6 за своє життя не відмовлявся від своєї частини квартири, відсутні дані про укладення будь-якого договору з передання власником іншому співвласнику (ОСОБА_5.) за їх життя права власності на спірне майно. При таких обставинах, як вірно визначився суд, вважати позивача добросовісним набувачем спірного майна не можна.

До того ж, з моменту смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, і на момент смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. не сплив передбачений ч. 1 ст. 344 ЦК України десятирічний термін відкритого, безперервного володіння спірною частиною нерухомого майна. Суд першої інстанції правильно оцінив в сукупності перелічені обставини, що виключають застосування набувальної власності у виниклих спірних відносинах.

Крім того, із урахуванням положень в ч. 4 ст. 25 ЦК України щодо припинення цивільної правоздатності фізичної особи (здатності мати цивільні права і обов'язки) у момент її смерті, зі смертю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. припинено її здатність здобувати, в даному випадку - в судовому порядку, право власності на спірну 1/2 частину квартири за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги, що аналогічні доводам позовної заяви, щодо виїзду ОСОБА_6 у 2001 році з квартири і подальше одноособове відкрите, безперервне проживання по грудень 2016 року в цій квартирі ОСОБА_5, яка добросовісно утримувала житло і сплачувала за нього комунальні послуги не спростовують правильності висновків суду і такі відносини з користування не можуть трансформуватись для позивача у право власності на спірне відшукуване майно.

Вищеперелічені обставини в сукупності унеможливлюють застосування до спірних відносин положень ст. 344 ЦК України і визнання за померлою ОСОБА_5 права власності на спірну ? частину квартири, що належала ОСОБА_6 Суд, ґрунтуючись на вимогах матеріального права в достатній мірі вмотивував відхилення доводів позивача в даній частині.

Зважаючи на відсутність відомостей про те, що відповідач ОСОБА_3 нотаріально засвідчила свою відмову від прийняття частини спадщини у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, що залишилась після смерті її батька - ОСОБА_6, то доводи апеляційної скарги щодо вирішального значення визнання відповідачем її позову і написання нею заяви, в копії спрямованої на адресу суду (а.с. 59), що вона не претендує і не буде претендувати на цю частку ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 в м. Вугледар - не мають значення для розв'язання виниклого спору. Суд вірно звів висновок, що за законом після смерті ОСОБА_6 на його 1/2 ідеальну частку в спільній квартирі у ОСОБА_2 не виникає спадкування. Відтак, немає правових підстав для створення в судовому порядку права власності позивача на 1/2 частину квартири, що належала ОСОБА_6, що не є спадкодавцем ОСОБА_2, а є спадкодавцем відповідача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_2, відповідні їм правовідносини, поясненням та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених вимог про визнання за померлою особою права власності за набувальною давністю на частину нерухомого майна та необґрунтованість з правової точки зору позовних вимог про визнання права власності за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 в цілому, що є підставою для відмови в задоволенні позову в даній частині.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і позивачем не надано таких нових доказів до суду апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи, або тих, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено. Зокрема, доводи апеляційної скарги позивача щодо неприйняття судом рішення про прийняття від відповідачів визнання позову не призвели до ухвалення неправильного рішення по суті спору.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 07 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 липня 2018 року.

Головуючий С.А.Попова

Судді: С.А.Зайцева

Т.Б.Ткаченко