Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 757/32512/14-ц

провадження № 61-174св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва в складі судді Яровенко Н. О. від 15 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Волошиної В. М., Панченка М. М., Слюсар Т. А. від 11 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (далі - ТОВ «Новобудова») до неї про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за нововиявленими обставинами, обґрунтовуючи вимоги тим, що рішення суду складено без її відома, де вона є стороною у справі, що призвело до порушення її права на участь у розгляді справи. Як на підставу для скасування судового рішення заявник посилалася на відсутність у позивача ТОВ «Новобудова» офіційно визнаних і підтверджених державою фактів виникнення у товариства речових прав на чужу нерухомість та їх обмежень, що виключає можливість захисту цих прав. Зазначила, що речових прав на будинок по АДРЕСА_1, в якому розташована її квартира, ТОВ «Новобудова» не має, оскільки правочин, за умовами якого АТХК «Київміськбуд» передав ТОВ «Новобудова» на баланс для зарахування в основні фонди вищевказаний будинок, є нікчемним в силу закону, оскільки нотаріально не посвідчений та не зареєстрований. Також ТОВ «Новобудова» не надавало їй, як власнику квартири АДРЕСА_1, житлово-комунальні послуги, а тому фактичні підстави для пред'явлення ТОВ «Новобудова», як не уповноваженою особою, позову до неї про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги виключаються.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі № 755/32512/14-ц за позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року, суд першої інстанції виходив із того, що обставина на яку посилається заявник для перегляду судового рішення була досліджена під час розгляду цивільної справи по суті, а тому не може розглядатись, як нововиявлена обставина в розумінні частини другої статті 361 ЦПК України (чинної на час вирішення справи судами попередніх інстанцій).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду зазначив про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року, оскільки наведені в заяви обставини для перегляду рішення не можуть бути визнані нововиявленими.

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року, у якій заявник посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати зазначені судові ухвали.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги ту обставину, що в основу рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року, яке заявник просить переглянути за нововиявленими обставинами, покладено правочин викладений в тексті АВІЗО № 215 від 01 листопада 2004 року про передачу АТХК «Київміськбуд» товариству «Новобудова» на баланс для зарахування в основні фонди будинок по АДРЕСА_1, який є нікчемним в силу закону, оскільки нотаріально не посвідчений та незареєстрований. За таких обставин офіційне визнане і підтверджене державою речове право на чужу нерухомість (буд. по АДРЕСА_1) у ТОВ «Новобудова» відсутнє. Відсутність речового права на чужу нерухомість виключає можливість порушення цього права зі сторони ОСОБА_4 та стягнення з неї на користь ТОВ «Новобудова» заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 21 671 грн 60 коп.

У березні 2018 року від ТОВ «Новобудова» надійшов відзив на вищевказану касаційну скаргу, у якому заявник просить касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржувані судові ухвали залишити без змін. Посилається на те, що оскаржувані судові ухвали постановлені судами з дотриманням норм процесуального та матеріального права. Аргументи та доводи відповідача, викладені в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами досліджувалися в суді першої інстанції (були викладені в запереченні проти позову), на них відповідач посилалась в апеляційній скарзі в суді апеляційної інстанції, відповідно вони не є нововиявленими обставинами.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до положень статті 361 ЦПК України (чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до ново виявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України, яка була чинна на час розгляду справи судами попередніх інстанцій).

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення судом касаційної інстанції або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України (чинної на час розгляду справи судами попередніх інстанцій), не є нововиявленими обставинами.

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року, частково задоволено позов ТОВ «Новобудова» та стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 21 428 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

Встановлені судом обставини, їх юридична оцінка та визначені відповідно до них правовідносини, з яких суд виходив при задоволенні вимог ТОВ «Новобудова» свідчать про те, що ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності належить на праві приватної власності квартира № 90, яка розташована в будинку АДРЕСА_1. ТОВ «Новобудова» є балансоутримувачем будинку, у якому розташована квартира відповідача відповідно до АВІЗО № 215 від 01 листопада 2004 року, за умовами якого АТХК «Київміськбуд» передало ТОВ «Новобудова» на баланс для зарахування в основні фонди будинок за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням правління АТ ХК «Київміськбуд» № 142 від 16 червня 2004 року вищевказаний житловий будинок був переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. Згідно акта прийому-передачі квартири інвестору від 22 вересня 2004 року підписаного відповідачем після відкриття будинку під заселення, інвестор - ОСОБА_4 зобов'язалася нести відповідальність за охорону своєї квартири та сплачувати комунальні послуги. Свої обов'язки, визначені нормативно-правовими актами, виконавці житлово-комунальних послуг виконують належним чином. Проте, ОСОБА_4 всупереч діючому законодавству України протягом тривалого періоду, а саме з липня 2012 року по лютий 2015 року ухиляється від виконання своїх обов'язків по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги, у зв'язку із цим у ОСОБА_4 перед виконавцем наданих послуг виникла заборгованість.

На підставі встановлених судом обставин, суди дійшли висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Новобудова» заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 21 428 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач просила застосувати наслідки нікчемного правочину і у позові ТОВ «Новобудова» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовити, посилаючись на те, що вона не є споживачем житлово-комунальних послуг у ТОВ «Новобудова», між ними не існує договірних чи будь-яких інших правовідносин у сфері надання і споживання житлово-комунальних послуг.

У поданій апеляційній скарзі на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року відповідач посилалася на ту обставину, що суд першої інстанції на підставі рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 142 від 16 червня 2004 року та умов АВІЗО № 215 від 01 листопада 2004 року дійшов помилкового висновку про те, що позивач є балансоутримувачем будинку за адресою: АДРЕСА_1, у якому розташована її квартира, та має право на пред'явлення вимог до неї про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Указані заперечення відповідача проти позову та наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом перевірки судом першої та апеляційної інстанцій, їм надана належна оцінка, висновки судів мотивовані та викладені в судових рішеннях.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року, оскільки наведені у заяві обставини для перегляду рішення не можуть бути нововиявленими, вони були предметом дослідження у суді першої та апеляційної інстанції, та фактично зводяться до незгоди заявника із судовим рішенням з підстав процесуальних недоліків розгляду справи.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними, викладеним ОСОБА_4 у апеляційній скарзі, та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило