Справа №478/224/18
Пров. №2/478/174/2018
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2018 року смт. Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:

головуючого судді - Томашевського О.О.,

при секретарі - Фалій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в смт. Казанка, в приміщенні Казанківського районного суду Миколаївської області цивільну справу № 478/221/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його скасування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус ОСОБА_2, де просив суд:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 10.11.2017 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі № 20346, яким звернено стягнення коштів за договором іпотеки в сумі 95629,64 грн.

- скасувати виконавчий напис від 10.11.2017 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі № 20346, яким звернено стягнення коштів за договором іпотеки в сумі 95629,64 грн.

Як вбачається із змісту позовних вимог, позивач 02.02.2018 року, отримавши постанову головного державного виконавця Казанківського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 24.01.2018 року дізнався про відкриття виконавчого провадження № 55596302 про стягнення з нього за виконавчим написом Приватного нотаріуса ОСОБА_3 вчиненого на користь ПАТ КБ «ПРИВАБАНК» заборгованості в розмірі 95629,64 грн.

Проведення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса позивач вважає незаконним, зазначає, що на підставі рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 14.03.2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13.06.2016 року з нього було стягнуто заборгованість за кредитним договором № МКК20К04040018 від 22.08.2007 року та звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами, які належать позивачу.

Вказані судові рішення позивачем оскарженні в касаційному порядку.

Крім того, позивач зазначає, що виконавчий напис не може застосовуватись при зверненні стягнення на майно, яке належить на праві приватної власності громадянам України, оскільки це позбавляє житла позивача та його сімю, положення іпотечного договору в частині стягнення коштів вважає нікчемним, а виконавчий напис нотаріуса незаконним через те, що він позбавляється житла.

Ухвалою суду від 20.02.2018 року провадження по даній цивільній справі відкрито, встановлено строк для надання відзиву, пояснень та заперечень, а також додаткових доказів по справі.

Ухвалою суду від 03.05.2018 року задоволено заяву представника позивача та витребувано у третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 належним чином засвідченні копії документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис.

В судове засідання позивач та його представник не зявились, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПРИВАБАНК» в судове засідання не з'явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив, відзиву та документи на спростування позовних вимог суду не надав.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі. Листом від 18.05.2018 року № 616/01-16 суду надав витребувані документи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК Україна фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися до зали судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи судом встановлено, що 22.08.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно умов якого позивачу було надано кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 22.08.2007 року по 21.08.2017 рік включно в розмірі 30000,00 грн.

На забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, 22.08.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, згідно умов якого позивач передав в іпотеку відповідачу належне йому на праві власності житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами.

Наведені обставини встановлені судовими рішеннями Казанківського районного суду Миколаївської області від 14.03.2016 року у справі 478/223/15-ц та рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13.06.2016 року, якими в результаті неналежного виконання умов кредитного договору позивачем з нього було стягнуто суму заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками, за комісією, пенею та штрафом, а також звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.09.2016 року було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача. На момент розгляду даної справи судом, інформація щодо результатів розгляду касаційної скарги позивача відсутня.

12.09.2017 року відповідач направив на адресу позивача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № NKKZGK04040018 від 22.08.2007 року шляхом сплати суми заборгованості в розмірі 93829,64 грн.

Згідно заяви від 14.09.2017 року б/н відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 у звязку з наявністю у позивача заборгованості перед банком в розмірі 93829,64 грн., в тому числі:

-22446,84 грн. заборгованість за тілом кредиту;

-31092,74 грн. заборгованість за відсотками;

-3205,35 грн. заборгованість з комісії;

-32378,54 грн. заборгованість за пенею;

-250,00 грн. заборгованість по штрафам (фіксована частина);

-4456,17 грн. заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості).

10 листопада 2017 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис № 20346, відповідно до якого стягнуто заборгованість з позивача за період з 17.09.2008 року по 04.09.2017 рік в розмірі 93829,64 грн.

Розмір витрат на вчинення виконавчого напису склали 1800,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Казанківського відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 24.01.2018 року ВП № 55596302 було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 10.11.2017 року № 20346.

Таким чином, судом встановлено, що стягнення за виконавчим написом нотаріуса проводиться на заборгованість позивача, яка утворилась на підставі кредитного договору.

Тобто, посилання позивача на незаконність виконавчого напису нотаріуса проведеного на підставі договору іпотеки та шляхом стягнення на предмет іпотечного майна є необґрунтованим та не вмотивованим.

Відтак, суд не бере до уваги посилання позивача про позбавлення його житла у звязку із вчиненням виконавчого напису.

Також суд не бере до уваги факт касаційного оскарження позивачем рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 14.03.2016 року у справі 478/223/15-ц та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13.06.2016 року, як підставу для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання, оскільки позивачем не надано суду доказів стосовно того, в якій частині вказані судові рішення ним оскаржується.

В той же час, аналізуючи виникненні правовідносини між сторонами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на ч. 4 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вирішуючи даний спір між сторонами, суд керується наступними нормами законодавства.

Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зокрема, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5.

Так, згідно вказаного Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються, між іншим, оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, для вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса останньому було надано копію кредитного договору, про що сказано в заяві відповідача адресованій приватному нотаріусу та дослідженій судом копії кредитного договору отриманого від приватного нотаріусу.

Також, нотаріусу не було надано засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (замість цього надано розрахунок заборгованості, що не є тотожним поняттю «виписка банку», тобто первинний документ, який фіксує факт виконання господарської операції та служить підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах («Перелік типових документів», затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5)).

Таким чином, в розпорядженні нотаріуса не було усіх необхідних для вчинення виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості документів, передбачених постановою КМ України від 29 червня 1999 року, №1172, що б вказували на безспірність боргу, а тому останнім порушено встановлену законом процедуру вчинення виконавчого напису.

Також, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не має обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» належить встановити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05.07.2017 по справі № 6-887цс17.

З огляду на наведене, суд відмічає, що стягнення за виконавчим написом приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 проводиться з дати укладання кредитного договору, тобто відлік розміру заборгованості провадиться з 22.08.2007 року.

В той же час, факт проведення стягнення за період виникнення заборгованості у позивача за кредитним договором з 22.08.2007 року по 30.12.2014 року підтверджується рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 14.03.2016 року у справі 478/223/15-ц та рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13.06.2016 року.

Також суд звертає увагу на те, що у порушення ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом вчинено виконавчий напис щодо стягнення заборгованості за період, що перевищує три роки.

Наведені обставини виключають безспірність вимог відповідача.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З приводу позовних вимог в частині скасування виконавчого напису, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року.

З огляду на п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником.

Таким чином, суд приходить до висновку, що визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є належним способом захисту порушеного права позивача та відповідає конституційному положенню про всеосяжність права на звернення до суду та юрисдикцію суду (ст. ст. 55, 124 Конституції України), в той час, як скасування нотаріальної дії законом не передбачено.

За таких обставин, суд остаточно прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позовній вимозі позивача про скасування виконавчого напису нотаріуса слід відмовити.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. у звязку іззадоволенням судом однієї вимоги немайнового характеру.

Керуючись ст. ст.12,13,81, 89, 141, 259,264-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (56002, смт. Казанка, вул. Зої Космодемянської,34, РНОКПП НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус ОСОБА_2 (01001, м. Київ, вул. Лютеранська, 3, оф. 31) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис № 20346, який вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 10.11.2017 року щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу в загальному розмірі 93829,64 грн. на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано суддею 20.06.2018 року.

Суддя Казанківського районного суду

Миколаївської області ОСОБА_4