Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 22-ц/778/1326/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2017 року у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» ОСОБА_4 в інтересах Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015р. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в інтересах ПАТ «Укрбізнесбанк» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.10.2013р. між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № КАВБКФ/1014981.2. За умовами кредитного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у сумі 110 000 грн. на придбання автомобілю, строком з 29.10.2013р. до 28.10.2016р. зі сплатою 7 (сім) процентів річних. Проценти нараховуються за кожний календарний день по методу «факт/факт», тобто для розрахунку використовується фактична кількість днів у році. Повернення кредитних коштів, нарахованих відсотків та комісії мало відбуватись щомісячними платежами відповідно до узгодженого між сторонами графіку. Банк надав відповідачу кредитні кошти, але останній зобов'язання за вказаним договором не виконував належним чином, внаслідок чого у нього станом на 09.12.2015р. утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 84 030,27 грн., яку банк просив стягнути в судовому порядку.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № КАВБКФ/1014981.2 від 29.10.2013 року в розмірі 84 030, 27 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрбізнесбанк» судовий збір у розмірі 1260 грн. 45 коп.

Частково не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій оскаржує його лише в частині незаконності нарахування комісії, що суперечить положенням ЗУ «Про захист прав споживачів», тому просив змінити рішення, виключивши заборгованість з комісії в сумі 9240 грн. як складову із загальної суми заборгованості.

В судове засідання апеляційного суду 03 травня 2018р. сторони не з»явились, будучи повідомлені судовими повістками про день, час та місце слухання справи.

Від банку та Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» заяв щодо відкладення розгляду справи не надходило, про причини свої неявки сторона позивача апеляційній суд не сповістила.

Від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_6 надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи 03.05.2018р., оскільки адвокат буде перебувати в цей день у м. Києві з метою захисту інтересів іншої особи - ОСОБА_7 з приводу виконання рішення суду у іншій цивільній справі.

Оскільки до клопотання не було долучено підтверджувальних документів: виклику до суду, до виконавчої служби, повноважень адвоката у тій справі, квитків до м. Києва, посвідчення про відрядження тощо, то колегія визнала такі причини неповажними.

Зважаючи на вказані обставини, та те, що сторони були повідомлені належним чином, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності сторін у справі.

Справа розглянута судом першої інстанції під час дії цивільно-процесуального кодексу у редакції від 18.03.2004р. Проте 15.12.2017р. набув чинності ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017р., яким до нього внесені зміни, тому в ході апеляційного розгляду слід перевіряти дотримання судом першої інстанції вимог ЦПК України в ред. від 18.03.2004р., а здійснювати апеляційний розгляд справи та ухвалювати судове рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги слід за положеннями цивільно-процесуального кодексу у новій редакції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування.

Судом встановлено, що 29.10.2013р. між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №КАВБКФ/1014981.2.

За умовами кредитного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у сумі 110 000,00грн. на придбання автомобілю строком з 29.10.2013р. до 28.10.2016р. зі сплатою 7 (сім) процентів річних. Проценти нараховуються за кожний календарний день по методу «факт/факт», тобто для розрахунку використовується фактична кількість днів у році.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що банк зобов'язується відкрити позичальнику кредитний рахунок № 8101 для видачі кредитних коштів, а також видати готівкою через касу банку 110 000 грн.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, позичальник зобов'язався в процесі користування кредитом дотримуватись принципів кредитування: строковості, платності, забезпеченості. При погашенні заборгованості за даним договором дотримуватись графіка погашення, приведеного у Додатку № 1, який є невід'ємною частиною кредитного договору.

У пункті 4.3 кредитного договору сторони домовились, що позичальник зобов'язується сплатити банку щомісячно, не пізніше останнього числа поточного місяця - комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,7 процента від суми кредиту.

Згідно із п. 4.4 кредитного договору, боржник зобов'язався, що у разі виникнення простроченої заборгованості (відповідно до п. 5.3. кредитного договору), сплачувати банку 14 процентів річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості від дати виникнення такої заборгованості до дати її погашення.

Відповідно до пункту 6.3 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору, зокрема, у випадку невиконання позичальником умов даного договору.

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язань за кредитним договором № КАВБКФ/1014981.2 від 29.10.2013р. боржник передав, а банк прийняв у заставу транспортний засіб «Фольцваген Туарег», р.н. НОМЕР_1, що підтверджується укладеним 29.10.2013р. між банком та позичальником договором застави транспортного засобу № ОБП/1014981.3, зареєстрованим в реєстрі за № 905 та посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кириченко К.В.

Банк у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов'язання за договором, надавши відповідачу обумовлену суму кредиту, а позичальник, у свою чергу, прийняті зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 09.12.2015р. у нього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 84 030,27 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 69 090,31 грн., в т.ч. прострочена сума - 35 479,31 грн.; сума заборгованості за процентами - 5 699,96 грн., в т.ч. прострочена сума - 5 520,01 грн.; сума заборгованості по сплаті щомісячної комісії - 9 240,00 грн., в т.ч. прострочена сума - 8 470,00 грн., та цю суму заборгованості банк просив суд стягнути з відповідача.

Задовольняючи ці позовні вимоги банку шляхом ухвалення заочного рішення, суд першої інстанції виходив із того, що банком доведено невиконання позичальником умов кредитного договору щодо внесення щомісячних платежів у відповідності до встановленого графіку, тому банк має право на дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, загальний розмір якої в сумі 84 030,27 грн. підтверджений та доведений позивачем.

Не оспорюючи вказаних висновків суду, відповідач в апеляційній скарзі, посилаючись на положення ЗУ «Про захист прав споживачів», наголошує на тому, що пункт кредитного договору, яким передбачена сплата комісії, є нікчемним, оскільки банк не має права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. Тому просить виключити з загальної суми заборгованості, яка стягується банком, заборгованість з комісії в сумі 9240 грн.

Дослідивши вказані доводи апеляційної скарги, апеляційній суд з»ясував наступні обставини.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України).

За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.

Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема, договорів кредиту.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кр едит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець виз-начився з посиленим захистом споживачів за положеннями Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно з абзацем третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Суд першої інстанції розглянув справу у заочному порядку, а тому відповідач не міг висловити свої заперечення проти позову в цій частині, зазначивши про них лише в апеляційній скарзі, яку апеляційний суд має ретельно перевірити у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України.

З»ясовано, що пунктом 4.3 кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язується сплатити банку щомісячно, не пізніше останнього числа поточного місяця - комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,7 процента від суми кредиту. Ця сума у Графіку щомісячних платежів визначена у розмірі 770 грн.( а.с. 3, 5).

Що означає «супровід кредитного договору», вказаний пункт не розкриває, та які послуги маються під цим узагальненим терміном договір визначень та тлумачень не містить.

Тому, з точки зору визначення «послуги з надання споживчого кредиту», наданого у ЗУ «Про захист прав споживачів», супровід кредитного договору, встановлений п. 1.4 кредитного договору, за який встановлюється щомісячна плата протягом всього строку дії договору, не підпадає під ознаки «послуг». А тому визначена цим договором комісія, яка нараховується не у зв»язку з наданням споживачеві коштів на придбання продукції, є незаконною, а визначені пунктом 1.4 умови споживчого кредиту в такому разі є нікчемними.

Отже, оскільки доводи апеляційної скарги в цій частині визнані апеляційним судом обґрунтованими, то підлягає задоволенню апеляційна скарга і в частині виключення із загальної суми заборгованості, яка стягнута оскаржуваним судовим рішення, суми заборгованості з комісії у розмірі 9240 грн., внаслідок чого заборгованість складатиме: 84 030,27 - 9240 грн. = 74 790,27 грн.

Що стосується решти сплаченої комісії, яка добровільно сплачувалась відповідачем, то апеляційний суд позбавлений можливості здійснити перерахунок, оскільки вона не входить до предмету позову, так як спір виник лише з приводу заборгованості у розмірі 84 030,27 грн., до якої не входить решта нарахованої та сплаченої відповідачем комісії в сумі 11 550 грн.

Таким чином, зважаючи на обґрунтованість апеляційної скарги, вона у відповідності до положень п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає задоволенню, внаслідок чого оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом зменшення суми заборгованості на суму комісії у розмірі 9240 грн., у стягненні якої слід відмовити.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційній суд вирішує питання у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України про розподіл судових витрат, які у зв»язку з задоволенням апеляційної скарги в повному обсязі підлягають відшкодуванню відповідачеві позивачем у сплачений сумі у розмірі 730,80 грн.

Також підлягають перегляду судові витрати, які стягнути рішення суду, оскільки у частині вимог позивача було відмовлено.

Так, за подання позову з ціною 84 030,27 грн. банком сплачено судовий збір в сумі 1260,45 грн., а задоволено позов на суму 74 790,27 грн., тому компенсації позивачеві за рахунок відповідача підлягає сума судового збору у розмірі: 74 790,27 х 1260,45 : 84030,27 = 1 121,85 грн.

Взаємозарахуванням належного сторонам один одному судового збору визначено: 1121,85 - 730,80 = 391,05 грн. на користь банку.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2017р. у цій справі змінити в частині розміру стягнутої заборгованості та судових витрат.

Вважати стягнутим з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрбізнесбанк» суму заборгованості за кредитним договором № КАВБКФ/1014981.2 від 29.10.2013 року в розмірі 74 790 (сімдесят чотири тисячі сімсот дев»яносто) гривень 27 копійок, в т.ч.: заборгованість за кредитом в сумі 69 090 (шістдесят дев»ять тисяч дев»яносто) гривень 31 копійка, заборгованість за відсотками - 5 699 (п»ять тисяч шістсот дев»яносто дев»ять) гривень 96 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрбізнесбанк» судовий збір у розмірі 391 (триста дев»яносто одна) гривні 05 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 травня 2018р.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.