П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року м. Київ

Справа № 2-63/07

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/297/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Лісовська А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2005 року, постановлену під головуванням судді Білич І.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

В ході судового розгляду позивач порушив питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2005 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено проводити дії, пов'язані з її відчуженням.

Накладено арешт на будинок та земельну ділянку, площею 0, 0419 га, розташовані за адресою АДРЕСА_2, та заборонено проводити дії, пов'язані з їх відчуженням.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 грудня 2007 року позов ОСОБА_3 задоволено частково (а.с. 53-55). Стягнуто ОСОБА_4 84 310 грн. боргу за договорами позики та 572 грн. 07 коп. понесених судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 02 квітня 2008 року рішення Оболонського районного суду м.Києва від 03 грудня 2007 року скасовано та у3хвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 49 252 грн. боргу за договорами позики та 252 грн. понесених судових витрат, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду України від 23 вересня 2009 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2008 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.61-62).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 28 грудня 2009 року, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 грудня 2007 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 109 700 грн. основного боргу, 169 700,01 грн. відсотків за користування позикою, 77 060,78 грн. інфляційних нарахувань та 1700 грн. на відшкодування судового збору (а.с.63-64).

15 серпня 2017 року до Апеляційного суду міста Києва надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2005 року про забезпечення позову у даній цивільній справі.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 повернуто до суду першої інстанції для належного оформлення (а.с. 18-19).

На виконання вимог вказаної ухвали Оболонським районним судом м. Києва до матеріалів справи було долучено оригінал оскаржуваної ухвали (а.с.22).

Але, всупереч вимогам процесуального законодавства, суд першої інстанції направив до апеляційної інстанції не цивільну справу (виділені матеріали), а сформовані на основі, поданої ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 апеляційної скарги, матеріали.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 вересня 2017 року матеріали було повернуто до суду першої інстанції на підставі ч.7 ст.297 ЦПК України для належного оформлення, у зв'язку з тим, що здійснення апеляційного перегляду ухвали є тимчасово неможливим до відновлення такого провадження у порядку, визначеному ЦПК України.

02 жовтня 2017 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва було відкрито провадження по відновленню втраченого судового провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики (а.с.30).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року відновлено знищене провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики (а.с.80).

22 лютого 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 21 вересня 2005 року, яка повторно надійшла до суду апеляційного інстанції 20 лютого 2018 року

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції в частині накладення арешту на будинок та земельну ділянку скасувати. Зазначав, що суд першої інстанції, постановлюючи ухвалу про накладення арешту, не встановив дійсні обставини справи та не з'ясував чи належить будинок відповідачу. Також вказував, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2005 року скаржник набув право власності на земельну ділянку, що находиться за адресою: АДРЕСА_2, оскільки він не є особою, яка брала участь у справі, йому було не відомо про накладення арешту на нерухоме майно, що належить йому на праві приватної власності.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу задовольнити, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду від 21 вересня 2005 року в частині накладення арешту на майно, що є приватною власністю скаржника.

Позивач ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, зазначав, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки до теперішнього часу рішення про стягнення суми борги з ОСОБА_4 на його користь не виконано. Крім того, дізнавшись про відчуження ОСОБА_4 спірної земельної ділянки в садовому товаристві, він оспорив даний правочин, а тому, на його думку, забезпечення позову повинно існувати до розгляду судом цивільної справи про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ (Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року,справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та будинок і земельну ділянку, площею 0, 0419 га, що розташовані за адресою АДРЕСА_2, заборонивши проводити дії, пов'язані з їх відчуженням.

Проте колегія суддів з даним висновком в повній мірі погодитись не може виходячи з наступного.

Впровадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

В процесі судового розгляду, позивач порушив питання про забезпечення позову, а саме, накладення арешту на квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку і будинок, що розташовані в садовому товариству «Трикотажник». При цьому, суд виходив із того, що все майно, на яке накладається арешт, належить відповідачу.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник ОСОБА_2 не приймав участі у даній справі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, яка була чинна на час постановлення судом оскаржуваної ухвали, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

За змістом вказаної норми, арешт може бути накладено лише на майно, яке належить на праві власності, відповідачу.

Однак, постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції не пересвідчився, що таке майно належить відповідачу ОСОБА_4 на праві власності.

Як убачається з документів, наданих ОСОБА_2 суду апеляційної інстанції, земельна ділянка, розташована за адресою АДРЕСА_2 станом на час постановлення оскаржуваної ухвали не була зареєстрована на праві власності за відповідачем у цій справі.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію в державному реєстрі правочинів від 19 вересня 2005 року, земельна ділянка, розташована за адресою АДРЕСА_2 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу (відчужувач ОСОБА_4, набувач ОСОБА_2, дата реєстрацій 19 вересня 2005 року.)

Таким чином, підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0, 0419 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка на час вирішення питання належить особі, що не приймала участі у справі, відсутні.

В той же час матеріали відновленого судового провадження та додатки до апеляційної скарги не містять відомостей про належність садового будинку, розташованого на спірній земельній ділянці, скаржнику. За таких підстав вимоги апеляційної скарги щодо скасування забезпечення позову і в частині накладення арешту на садовий будинок не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

З урахуванням вищевикладеного ухвала про забезпечення позову в частині накладення арешту на земельну ділянку не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забеспечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони вчиняти дії по відчуженню цього майна.

При цьому, колегія суддів відхиляє заперечення ОСОБА_3 про необхідність існування забезпечення позову до остаточного виконання рішення суду про стягнення на його користь суми позики з ОСОБА_4, оскільки арешт накладено на майно, яке боржнику не належить. Що ж стосується позову про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 недійсним, то суд апеляційної інстанції вважає на необхідне роз'яснити ОСОБА_3 його право забезпечити пред'явлений ним позов відповідно до вимог ст.149-150 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 вересня 2005 року в частині накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,0419 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та заборони проводити дії, пов'язані з її відчуженням, скасувати та постанови нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони вчиняти дії по відчуженню цього майна.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 березня 2018 року.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А.Пікуль

Д.Р.Гаращенко