Номер провадження 2/754/2018/18 Справа №754/136/16-ц
07 серпня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Журавської О.В.
при секретарі Касян А.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, суд -
Позивач ОСОБА_1 11.01.2016 р. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Під час розгляду справи позивачем було уточнено позовні вимоги і внесено зміни до предмету позову.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 29.11.2010 р. між ним та ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 позичив у позивача 793 800 гривень, що за курсом НБУ на день укладення цього договору становить еквівалент 100 000 доларів США. Згідно п. 3 Договору позичальник зобов'язується повернути позикодавцю борг до дванадцятої години ранку дня двадцять дев'ятого місяця грудня року 2010. Місце виконання зобов'язання - м. Київ. 29.11.2010 р. Між позивачем та ОСОБА_2, на забезпечення Договору позики, було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано: а) земельна ділянка площею 0,2500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1) домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Станом на 29 грудня 2010 року позичальником боргових зобов'язань перед позикодавцем в повному обсязі не виконано. 04 березня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 17 до Договору позики від 29.11.2010 року, відповідно до умов якої заборгованість позичальника перед позикодавцем за Договором позики від 29.11.2010 року станом на день укладання Додаткової угоди складає 663 419 гривень, що на вказану дату становить 83 000 доларів США. Згідно п. 2 Додаткової угоди зазначену суму грошей позичальник зобов'язується повернути позикодавцю в строк до 29 березня 2013 року. Станом на 29 березня 2013 року позичальником боргових зобов'язань перед позикодавцем за Договором позики та Додатковою угодою до нього не виконано. Таким чином з 29 березня 2013 року починається прострочення виконання позичальником боргових зобов'язань. Згідно п. 4 Договору позики та п. 4 Додаткової угоди у разі прострочення позичальником термінів повернення позики він зобов'язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку у розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня.
19 червня 2013 року позичальник особисто отримав від позикодавця вимогу про необхідність виконання боргового зобов'язання у розмірі 687 398 грн. за Договором позики та додаткових угод до нього. Вказана вимога містить попередження про можливість проведення стягнення позикодавцем за рахунок майна, переданого в іпотеку. Отримання вимоги підтверджується нотаріально завіреною заявою позичальника, якою він визнає наявність боргового зобов'язання у вказаному вище розмірі.
З 30 березня 2013 року до 02 вересня 2014 року позичальником прострочено строк виконання боргового зобов'язання на 522 дня, з яких 277 днів у 2013 році та 245 днів у 2014 року, а отже за цей період позичальник повинен сплатити пеню в розмірі 2 888 847 грн. 18 коп., 3% річних в сумі 28 463 грн. 40 коп. та індекс інфляції в сумі 752 028 грн. 17 коп.
Таким чином, станом на 02.09.2014 р. позичальник мав сплатити позикодавцю загальну суму 3 669 338 грн. 75 коп.
Оскільки позичальником не було вчинено жодних дій на виконання свого боргового зобов'язання перед позикодавцем або на викуп предмета іпотеки, позикодавець (іпотекодержатель) скористався своїм правом, передбаченим ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та здійснив продаж предметів іпотеки. Загалом від продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем в рахунок задоволення вимог за Договором позики та додаткових угод до нього отримано 748 017,00 грн., що є недостатньо для погашення заборгованості, що виникла на день укладання договорів купівлі-продажу. Кошти, отримані від продажу предмету іпотеки пішли на погашення заборгованості позичальника з погашення пені за прострочення виконання боргового зобов'язання, згідно вимог ст. 534 ЦК України.
Таким чином, залишок заборгованості за Договором позики після продажу предмета іпотеки становить 2 921 321 (два мільйони дев'ятсот двадцять одна тисяча триста двадцять одна) гривна 75 копійок, з яких: 4 011,17 - основного зобов'язання з врахуванням індексу інфляції та врахуванням продажу боргу; 2 888 847,17 гривень - пеня нарахована за період з 30 березня 2013 року по 02 вересня 2014 року; 28 463,40 грн. - 3% річних за період з 29 березня 2013 року по 02 вересня 2014 року.
Станом на 03 вересня 2014 року позичальник не здійснив додаткових дій, направлених на погашення боргових зобов'язань, як наслідок з цього часу продовжувалось нарахування штрафних санкцій.
На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість на загальну суму 2 921 321 (два мільйони дев'ятсот двадцять одна тисяча триста двадцять одна) гривна 75 копійок, а також судовий збір.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Ярошенко С. В. від 13 січня 2016 року відкрито провадження та призначено справу в судове засідання та 22 лютого 2016 року.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2017 р. цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу була передана для розгляду судді Журавській О.В.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Журавської О.В. від 27 січня 2017 року вищезазначену справу було прийнято до провадження судді та призначено до розгляду на 09 березня 2017 року.
31.03.2017 р. від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про зупинення провадження у справі.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.
24.05.2018 р. від позивача ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки згідно листа Міністерства оборони України від 31.03.2018 р. відповідач ОСОБА_2 на даний час не залучений до участі в антитерористичній операції (а.с. 94-95).
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року було поновлено провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 10 липня 2018 року.
30.07.2018 р. через канцелярію Деснянського районного суду м. Києва позивачем подано клопотання про збільшення позовних вимог, відповідно до якого позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики та штрафні санкції у сумі 6 934 183 (шість мільйонів дев'ятсот тридцять чотири тисячі сто вісімдесят три) гривні 40 копійок.
В судове засідання позивач не з`явився, до суду подав заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності. Також просить не розглядати клопотання про збільшення позовних вимог від 30.07.2018 р., не заперечує проти винесення заочного рішення.
В судове засідання відповідач двічі не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою реєстрації та шляхом розміщення відомостей про рух справи на офіційному веб-сайті Деснянського районного суду м. Києва. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання».
Станом на 07.08.2018 р. клопотань, заяв, відзив на позовну заяву відповідачем подано не було.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст. 280 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечувала сторона позивача.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено, що 29 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики (а.с. 6).
Відповідно до п. 1 Договору позичальник ОСОБА_2 позичив у позикодавця ОСОБА_1 793 800 (сімсот дев'яносто три тисячі вісімсот) гривень, що за курсом Національного банку України на день укладення договору становить еквівалент 100 00 (сто тисяч) доларів США.
Згідно п. 2 Договору ОСОБА_2 свідчить та заявляє, що він отримав суму позики повністю до підписання цього договору; зобов'язується повернути позикодавцю зазначений у п. 1 цього Договору борг до дванадцятої години ранку дня двадцять дев'ятого місяця грудня року 2010. Місце виконання зобов'язання - м. Київ.
Пунктом 4 Договору передбачено, що у разі прострочення позичальником термінів повернення позики він зобов'язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 1% (одного відсотка) від суми позики за кожен день прострочення починаючи з першого дня.
Також Договором передбачено, а саме п. 5, що якщо борг не буде повернуто позичальником до визначеного цим Договором строку, позикодавець має право стягнути борг шляхом звернення стягнення на будь-яке майно позичальника, на яке згідно з чинним законодавством може бути звернено стягнення, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось.
Відповідно до п. 8 Договору, зобов'язання за цим Договором припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позикодавець, приймаючи від позичальника борг, повертає йому свій примірник цього договору та видає йому розписку, або робить відповідний напис на примірнику цього договору, що зберігається у позичальника.
29.11.2010 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною М.О., зареєстрований в реєстрі за № 2883 (а.с. 8-11).
Вищезазначений Договір іпотеки був укладений з метою забезпечення виконання основного зобов'язання, а саме виконання Договору позики, укладеного 29.11.2010 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
У відповідності до розділу ІІ Договору іпотеки, на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець (ОСОБА_2) передає в іпотеку іпотекодержателю (ОСОБА_1) належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: 1) земельну ділянку площею 0,2500 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, якій присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку; 2) домоволодіння, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1.
Зазначеним Договором передбачено, що на період дії Договору правовстановлюючі документи передаються на зберігання іпотекодержателю.
Пунктом 4.3.3 Договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання умов Основного зобов'язання, іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки і задовольнити за рахунок цього майна свої вимоги в повному обсязі, включаючи суму позики, пеню, штраф, інші платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобов'язання, а також витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису.
Розділом V Договору іпотеки передбачені підстави звернення стягнення на предмет іпотеки і порядок звернення стягнення. Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
04 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду № 17 до Договору позики від 29.11.2010 р. (а.с. 7). Відповідно до даної Додаткової угоди сторони домовились про те, що заборгованість по договору Позики від 29.11.2010 р. на сьогоднішній день складає 663 419 гривень 00 копійок, що за курсом НБУ на день підписання цієї Додаткової угоди становить 83 000 доларів США 00 центів. Зазначену суму грошей позичальник зобов'язується повернути позикодавцю готівкою в строк до 29 березня 2013 року. Повернення позики має відбутися у м. Києві. Якщо позичальник не поверне позичену суму грошей до вказаного строку, він сплачує пеню у розмірі 1% з урахуванням встановленого курсу інфляції від суми позики за кожен день прострочення платежу та несе відповідальність за порушення грошового зобов'язання згідно статті 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.
Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.
Статтею 1047 ЦК України встановлено для договору позики обов'язкову письмову форму. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-1967цс15.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що 19.06.2013 р. позивачем ОСОБА_1 на адресу відповідача ОСОБА_2 була направлена вимога щодо повернення боргу у розмірі 687 398 гривень 00 копійок, що на день підписання угод становить 86 000 доларів США 00 центів протягом 30 календарних днів з моменту отримання даного листа-вимоги. Також у даному листі було повідомлено про те, що у випадку невиконання або несвоєчасного виконання цієї вимоги, ОСОБА_1 буде змушений діяти згідно зі ст.. 5 договору Іпотеки в рамках чинного законодавства України, і в тому числі від свого імені продати предмет іпотеки третім особам і спрямувати отримані кошти на задоволення своїх потреб (а.с. 17).
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною М.О. 19.06.2013 р. було посвідчено заяву ОСОБА_2, якою він стверджував про те, що 19 червня 2013 року отримав вимогу щодо наявності боргу у розмірі 687 398,00 гривень, що за курсом НБУ на 19.06.2013 р. становить 86 000,00 доларів США 00 центів, від ОСОБА_1, стосовно укладеного між ними Договору позики від 29 листопада 2010 року. Зі змістом вимоги ознайомлений, її зміст йому зрозумілий, суму боргу, зазначену у вимозі, визнає повністю. Заяву було зареєстровано в реєстрі за № 1585 (а.с. 16).
Відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.
Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.
Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог.
Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.
Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.
Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.
На підставі ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» та керуючись п. 5.2 Договору іпотеки, 02 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2500 га, що розташована в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_3. Продаж земельної ділянки вчинено за ціну 188 784 (сто вісімдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною М.О. та зареєстровано в реєстрі за № 2411 (а.с. 12-13).
Також 02 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено Договір купівлі-продажу домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Продаж домоволодіння вчинено за ціну 559 233 (п'ятсот п'ятдесят дев'ять тисяч двісті тридцять три) гривні 00 копійок. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нациною М.О. та зареєстровано в реєстрі за № 2408 (а.с. 14-15).
На виконання вимог ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 лист-повідомлення, в якому було зазначену інформацію про розмір коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, а також те, що зазначені кошти були спрямовані на задоволення вимог за Договором позики (а.с. 18).
Що стосується позовної вимоги про стягнення пені, 3% річних то слід зазначити наступне.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 4 Договору іпотеки передбачено, що у разі прострочення позичальником термінів повернення позики він зобов'язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також неустойку в розмірі 1% (одного відсотка) від суми позики за кожен день прострочення починаючи з першого дня.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на наведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за Договором позик в загальному розмірі 2 921 321 (Два мільйони дев'ятсот двадцять одна тисяча триста двадцять одна) гривна 75 копійок (з яких: 4 011,17 - основного зобов'язання з врахуванням індексу інфляції та врахуванням продажу боргу; 2 888 847,17 гривень - пеня нарахована за період з 30 березня 2013 року по 02 вересня 2014 року; 28 463,40 грн. - 3% річних за протиправне користування грошовими коштами в період з 29 березня 2013 року по 02 вересня 2014 року) є обґрунтованим і такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 48, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, п.1 ч. 2 ч. 11, ст. ст. 207, 525, 526, 530, 533, 599, 610, 625, 1046-1050 ЦК України, ЗУ "Про іпотеку" суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4) заборгованість за Договором позики від 29 листопада 2010 року у загальному розмірі 2 921 321 (два мільйони дев'ятсот двадцять одна тисяча триста двадцять одна) гривна 75 копійок (з яких: 4 011,17 - основного зобов'язання з врахуванням індексу інфляції та врахуванням продажу боргу; 2 888 847,17 гривень - пеня нарахована за період з 30 березня 2013 року по 02 вересня 2014 року; 28 463,40 грн. - 3% річних за період з 29 березня 2013 року по 02 вересня 2014 року).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя