Справа № 2-228/11
Провадження № 8/761/24/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

за участю секретаря Вольда М.А.

представника заявника: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві заяву представника в інтересах ОСОБА_2 про перегляд рішення у справі №2-228/11 у зв»язку з нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2018 року представник в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 19.12.2013 року у справі №2-228/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання дій незаконними та визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними.

Заява вмотивована тим, що вказаним судовим рішенням позов було задоволено та це рішення ґрунтується на тому ,що ОСОБА_6 є процесуальним правонаступником первісного позивача ОСОБА_3 відповідно до заповіту останньої від 08.04.2010 року. Між тим, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 13.07.2017 року, що набуло законної сили, вказаний заповіт було визнано недійсним. Відтак, ОСОБА_6 не був і не є спадкоємцем первісного позивача ОСОБА_3, а тому рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 19.12.2013 року ухвалено на користь неналежного позивача, що є ново виявленою обставиною, яка існувала, але не була відома заявнику та суду на час винесення вказаного рішення. Про неї стало відомо лише 04.01.2018 року, тобто в день отримання копії постанови Апеляційного суду м.Києва від 20.12.2017 року. Вказана нововиявлена обставина призвела до неправильного з»ясування обставин по справі та винесення по суті помилкового рішення, яке у зв»язку з цим підлягає перегляду.

До суду в квітні 2018 року надійшли заперечення на заяву про перегляд вказаного рішення за нововиявленими обставинами, де адвокат в інтересах ОСОБА_7 зазначив, що за змістом постанови Апеляційного суду м.Києва від 20.12.2017 року заповіт, складений на користь ОСОБА_2, як і заповіт на користь ОСОБА_6 є незаконним. Між тим, ОСОБА_2 не має жодного юридичного чи іншого зв»язку із померлою ОСОБА_3 і спадщиною, що відкрилась після її смерті. Оскаржуване нею рішення жодним чином не впливає на її права та інтереси і вказана заява є зловживання нею своїми процесуальними правами. Про зазначені у заяві обставини недійсності заповіту заявниці було відомо ще на час винесення рішення в 2013 році, а тому нею пропущено 3-х річний строк на звернення до суду із цією заявою. Поданням вказаної заяви заявник бажає лише перешкодити ОСОБА_6 в оформленні спадщини після смерті його тітки ОСОБА_3

В судовому засіданні заявник та його представник подану заяву про перегляд рішення за нововиявленними обставинами підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити з викладених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаної заяви з наведених адвокатом у письмових запереченнях підстав.

Інші учасники процесу в судове засідання не з»явились, хоча і були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, а тому із врахуванням вимог ч.1,2 ст..429 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд вказаної заяви за відсутністю осіб, що не з»явились.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши зміст заяви, матеріали цивільної справи №2-228/11, суд вважає, що подана заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19.12.2013 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа Генеральна прокуратура України про визнання недійсним довіреності та договору купівлі-продажу, визнання права власності на квартиру, стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково. Визнано дії та бездіяльність державного нотаріуса Четвертої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 незаконними. Визнано недійсною довіреність, посвідчену Четвертою Київською державною нотаріальною конторою 8 листопада 2007 за реєстровим № 2-9484, на право управління та розпорядження майном ОСОБА_3, ОСОБА_2 з моменту її видачі. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений Четвертою Київською державною нотаріальною конторою 22 листопада 2007 року за реєстровим № 2-9884, укладеного між ОСОБА_2, що діяла від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності та ОСОБА_4, з моменту його укладення. Повернуто стан речей у первісний - визнано право власності на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3. В іншій частині позову відмовлено. Позовні вимоги за об'єднаним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Генеральна прокуратура України про визнання незаконними дій та бездіяльності, стягнення компенсації завданої моральної шкоди, - залишено без задоволення.

У відповідності до рішення Апеляційного суду м.Києва від 17.04.2014 року визначене рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсними довіреність та договору купівлі-продажу, повернення речей у первісний стан, - залишено без змін.

Обгрунтовуючи свою заяву про перегляд за нововиявленими обставинами вказаного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.12. 2013 року, позивач ставить питання про скасування рішення суду та відмови в задоволенні позову, посилаючись на існування іншого судового рішення від 13.07.2017 року, яким було встановлено факт недійсності заповіту ОСОБА_3 від 08.04.2010 року.

Як вбачається з вказаного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 13.07.2017 року, що набуло законної сили, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, 3-я особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Снітко Володимир Миколайович, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_3 від 08.04.2010 р., відновлення становища - задовольнити частково. Визнано заповіт, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріальноо округу Снітком В.М. від 08 квітня 2010 року, за реєстровим № 1135, недійсним.

Заявник вказали на те, що вказане рішення є правовими підставами для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами і як на такі, що не були встановлені судом, не були і не могли бути відома особі, яка звертається із заявою з посиланням на п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України.

Між тим, підставами, визначеними ч.2 ст.423 ЦПК України для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Аналізуючи викладене, суд зазначає, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були встановлені судом, не могли бути відомі заявнику.

В той же час, як вбачається за змістом рішення суду від 19.12.2013 року, то підставою для визнання недійсними довіреність та договору купівлі-продажу, складених від імені ОСОБА_3 було те, що за висновком №431 від 27.05.2013 року встановлено, що ОСОБА_3 в період підписання довіреності 08 листопада 2007 року страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдальна форма, безперервний тип перебігу, виражений апато-дисоціатинвий дефект на тлі органічного ураження головного мозку поєднаного, (судинно-дисметаболічного) ґенезу з психоорганічним синдромом (F20.0 та F07.9 згідно з МКХ-10) і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення свої дій та не могла керувати ними.

За змістом же рішення суду від 13.07.2017 року, у зв»язку з існуванням якого заявниця просить переглянути за нововиявленими обставинами рішення від 19.12.2013 року, встановлено аналогічні обставини необхідності відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині відновлення дії заповіту від 08.11.2007 року ОСОБА_3, оскільки що із урахуванням висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №431 від 27.05.2013 року та встановлення даного факту в Рішенні Шевченківського районного суду міста Києва від 19 грудня 2013 року по справі №2-228/11, що ОСОБА_3 в період підписання довіреності 08 листопада 2007 року страждала на хронічний стійкий психічний розлад та за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення свої дій та не могла керувати ними.

Вказані ж обставини недійсності встановлені за висновком судово-психіатричного експерта №187 від 11.03.2016 року у період підписання заповіту від 08.04.2010 р.

Відтак, вказані обставини щодо недієздатності ОСОБА_3 та визнання недійсним у зв»язку з цим усіх виданих нею документів, в тому числі заповіту на користь ОСОБА_6 були встановлені судом та були відомі заявниці та іншим учасниками судових процесів.

При цьому, суд погоджується із доводами адвоката в інтересах ОСОБА_7 в частині того, що вказані обставини не є істотними для вказаної справи №2-228/11 згідно рішення суду від 19.12.2013 року, оскільки встановлені обставини недійсності заповіту, виданого на ім»я ОСОБА_6, жодним чином не стосуються прав та майнових інтересів заявниці.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах: "Устименко проти України", "Пономарьов проти України") право на справедливий судовий розгляд гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачиться у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд встановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовуються причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

За таких обставин, суд, проаналізувавши наведені заявницею представником банку підстави для задоволення заяви та вимоги законодавства, що обґрунтовують можливість її задоволення, вважає, що наведена у заяві позиція заявниці є помилковою, а наведені нею підстави не є нововиявленими у розумінні п.1 ч.2 ст..423 ЦПК України, оскільки вказані обставини були встановлені судом, про них було відомо сторонам та вони не є істотними щодо предмету і підстав позову згідно рішення суду від 19.12.2013 року у справі №2-228/11.

Будь-яких інших доводів, які б могли вплинути на скасування судом за нововиявленими обставинами рішення Шевченківським районним судом м.Києва рішення від 19.12.2013 року заявник суду не надав.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що викладені в заяві доводи не спростовують факти, покладені в основу судового рішення, не можуть вплинути на надану юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, та не є нововиявленими в розумінні ст.423 ЦПК України, тому відсутні підстави для скасування рішення від 19.12.2013 року та прийняття нового рішення, у зв'язку з чим суд приймає рішення про залишення заяви позивача про перегляд судового рішення за викладеними нововиявленими обставинами без задоволення. Керуючись ст.ст. ст.ст. 258-261, 354, 423-429 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_2 від 16.03.2018 року про перегляд рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 19.12.2013 року у справі №2-228/11 (провадження №2/761/2222/2013) у зв»язку з нововиявленими обставинами, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п»ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту вказаного судового рішення.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст ухвали складено 04.06.2018 року