Провадження № 2/200/4128/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«29» березня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді: Женеску Е.В.,

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку спрощеного позовного провадження,-

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову посилається на те, що 02.12.2014 року близько 18-20 години в м. Дніпропетровську водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 (поліс № АІ/0599654 від 16.07.2014 року страховика ТДВ «СК «Альфа-Гарант») на вул. Миронова в районі вул. Набережна Леніна, не витримав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням позивача, який знаходився попереду. Внаслідок ДТП автомобілю позивача спричинено механічні ушкодження. Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця № 42/15 від 03.03.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 становить 32789,47 грн., вартість втрати товарної вартості автомобіля становить - 16087,89 грн. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2016 року з ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» стягнуто вартість відновлювального ремонту автомобіля. Величина втрати товарної вартості автомобіля підлягає стягненню з відповідача. Крім того, внаслідок ДТП позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоційних переживаннях, в тому, що позивач до цього часу вимушений вирішувати проблемні питання, пов'язані із усуненням наслідків протиправних дій щодо нього та його майна, змушений неодноразово відпрошуватись з роботи, що потягло погіршення відносин з колегами та керівництвом, змушений залишатися після закінчення робочого дня в зв'язку з невчасним виконанням робочих завдань, змушений сплачувати судовий збір, що потягло зміни в сімейному бюджеті та призвело до напружених відносин у сім'ї. Розмір моральної коди оцінює в 15000 грн.

З урахуванням зазначеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 16087,89 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 15000 грн. - на відшкодування моральної шкоди. Стягнути з відповідача судовий збір та витрати, пов'язані із розглядом справи у розмірі 1292 грн.

В подальшому, 02.03.2018 року позивач надав суду клопотання, в якому просив врахувати сплачені ним кошти в сумі 74,4 грн., витрачені при направленні відповіді на відзив відповідача, як судові витрати відповідно до ст.133 ЦПК України та стягнути їх з відповідача.

Ухвалою суду від 01 лютого 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач 15.02.2018 року надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач не довів у позовній заяві всіх необхідних обставин, які б надали йому право на відшкодування втрати товарної вартості автомобіля за рахунок відповідача, а також не надав жодних доказів та аргументів в підтвердження своїх вимог щодо стягнення моральної шкоди. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач 02.03.2018 року на підставі ст. 179 ЦПК України надав відповідь на відзив відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено наступне.

02 грудня 2014 року близько 18-20 години в м. Дніпропетровську водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 на вул. Миронова в районі вул. Набережна Леніна, не витримав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, який знаходився попереду. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки.

Постановою Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2014 року по справі № 199/10552/14-п ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, накладено адміністративне стягнення.

Згідно з п.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості ОСОБА_2 не потребують доказування, оскільки встановлені постановою суду по вищевказаній справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили.

У вищезазначеній ДТП транспортному засобу Opel Insignia д/н НОМЕР_4 були спричинені механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Opel Vivaro д/н НОМЕР_5 була на момент скоєння ДТП була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» по полісу АІ/0599654 від 16.07.2014 року.

Згідно висновку експертного дослідження автотоварознавця № 42/15 від 03.03.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 становить 32789,47 грн. Величина втрати товарної вартості становить 16087,89 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2016 року у справі № 200/4604/15-ц з ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 стягнуто матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 31254,04 грн., яка складається з вартості відновлювального ремонту автомобіля за вирахуванням розміру франшизи. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (стаття 1187 ЦК України).

В п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Стаття 1192 ЦК України визначає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Крім того, стаття 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд України в постанові від 4 червня 2014 року № 6-49цс14 вказав, що системний аналіз пункту 32.7 статті 32 указаного Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Як встановлено судом, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2016 року у справі № 200/4604/15-ц з ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 стягнуто матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 31254,04 грн., проте виплаченої суми страхового відшкодування не достатньо для повного відшкодування завданої шкоди, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 16087,89 грн. втрати товарної вартості автомобіля.

Заперечення відповідача, що позивач не довів у позовній заяві всіх необхідних обставин, які б надали йому право на відшкодування втрати товарної вартості автомобіля, суд не бере до уваги, оскільки фактично ці заперечення зводяться до тлумачення відповідачем положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), на свій розсуд та міркувань щодо випадків, коли втрата товарної вартості не нараховується. Разом з тим, як вбачається з Висновку експертного дослідження автотоварознавця № 42/15 від 03.03.2015 року, експерт, вирішуючи питання щодо необхідності нарахування величини втрати товарної вартості автомобіля та визначаючи її розмір, керувався саме зазначеною Методикою. Відповідач не скористався правом заявити клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, якщо він не погоджується з підставами нарахування втрати товарної вартості.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, на думку суду, позивач довів належними та достатніми доказами розмір завданої йому матеріальної шкоди, разом з тим, відповідач свої заперечення проти позовних вимог в цій частині жодним доказом не обґрунтував.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16087,89 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 46 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов'язковим для держав-учасниць Конвенції.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Вирішуючи питання про розмір стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позивачеві відповідачем внаслідок ДТП заподіяна моральна шкода, розмір якої визначається з урахуванням характеру й тривалості моральних страждання позивача, викликаних пошкодженням автомобіля та неможливістю користування автомобілем певний час, порушення укладу життя позивача, внаслідок чого позивачу заподіяна моральна шкода.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з періоду страждань позивача, зумовлених пошкодженням його автомобіля; з характеру та виду пошкоджень; виду страждань, при цьому документів на підтвердження погіршення стану здоров'я, доказів щодо погіршення робочих та сімейних стосунків тощо стороною позивача не надано. У зв'язку із цим, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача по відшкодуванню моральної шкоди частково та стягнути з відповідача ОСОБА_2, як винуватця ДТП, на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. Вказану суму суд вважає співмірною та такою, що відповідає принципу розумності.

Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при подачі позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1280,00 грн., що підтверджується квитанцією від 05.10.2017 року. Також позивачем сплачено 74,40 грн. за направлення відповідачу та його представнику відповіді на відзив відповідача, що підтверджується квитанціями ДД ПАТ «Укрпошта» від 28.02.2018 року, у кількості 3 шт. Зазначені витрати, на думку суду, відносяться до витрат, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, на підставі ч.3 ст. 133 ЦПК України.

Таким чином, розмір судових витрат, понесених позивачем, становить 1354,40 грн.

Суд також враховує, що позовні вимоги задоволені частково, а саме заявлено позовних вимог на загальну суму 31087,89 грн., задоволено позовних вимог на загальну суму 17087,89 грн. (16087,89 грн. матеріальної шкоди + 1000 грн. моральної шкоди), тобто на 54,97% від суми заявлених вимог.

Таким чином, стягненню на користь позивача з відповідача підлягає 54,97% сплачених ним судових витрат, а саме - 744 грн. 51 коп.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16087,89 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 744 грн. 51 коп. судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску