Провадження № 2/161/248/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Шолом С.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Луцьк цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «СКФ Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області про відшкодування шкоди завданої трудовим каліцтвом, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «СКФ України» про відшкодування шкоди завданої трудовим каліцтвом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02 грудня 1980 року він був прийнятий на участок внутріцехового транспорту акумуляторником другого розряду на 28-й Державний підшипниковий завод, правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «СКФ Україна».

16 жовтня 1994 року о 12.00 годині перебуваючи на роботі в звязку з незабезпеченням підприємством безпечних і нешкідливих умов праці отримав тяжку травму голови. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з ним під час виконання трудових обовязків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 26.10.1994 року.

Внаслідок нещасного випадку на виробництві позивач отримав ушкодження здоровя у вигляді перелому кісток основи черепа, забою головного мозку та закритого перелому обох кісток правого передпліччя із зміщенням.

03 лютого 1995 року висновком Луцької міської медико-соціальної експертної комісії йому було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 80 відсотків та другу групу інвалідності з датою переогляду 01 березня 1996 року.

27 травня 1996 року висновком Луцької міської медико-соціальної експертної комісії йому було повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 80 відсотків та другу групу інвалідності з датою переогляду 01 квітня 1997 року.

01 квітня 1997 року висновком Луцької міської медико-соціальної експертної комісії йому було повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 80 відсотків та другу групу інвалідності з датою переогляду 01 квітня 1998 року.

01 квітня 1998 року висновком Луцької міської медико-соціальної експертної комісії йому було повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 80 відсотків та другу групу інвалідності довічно.

В звязку з отриманим 16.10.1994 року трудовим каліцтвом відповідачем йому виплат втраченого заробітку та одноразової допомоги не здійснювалось.

22.02.1995 року позивач звертався на підприємство з заявою про відшкодування йому шкоди в результаті виробничої травми та додав довідку МСЕК про втрату працездатності. Також 29.09.2017 року він повторно звернувся на підприємство з заявою про виплату одноразової допомоги у звязку з отриманим трудовим каліцтвом, однак на момент подання позовної заяви відповідачем одноразова допомога не виплачена.

01 липня 2001 року директором ВАТ «Луцький підшипниковий завод» було підписано та передано до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань довідку про розмір втраченого заробітку, який становив (з врахуванням 80 % втрати працездатності) 203,05 грн. Відповідно середній заробіток станом 01.07.2001 року становить 253,81 гривень (203,05 х 100/80 =253,81). Діючі станом на 24.05.2017 року коефіцієнти зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки з 01 березня наступного року: у 2002 році -1,352, у 2003 році - 1,210, у 2004 році - 1,228, у 2005 році - 1, 275, у 2006 році - 1,367, у 2007 році - 1,292, у 2008 році - 1,125, у 2009 році - 1,063, у 2010 році - 1,0, у 2011 році - 1,102, у 2012 році -1,176, у 2013 році - 1,149, у 2014 році - 1,079, у 2017 році - 1,236. Відповідно розрахунок осучасненої середньої заробітної плати: 253,81 х 1,352 х 1,210 х 1,228 х 1,275 х 1,367 х 1,292 х 1,125 х 1,063 х 1,0 х 1,102 х 1,176 х 1,149 х 1,079 х 1,236 = 2726,74 грн. Де 253,81 грн. заробітна плата станом на 01.07.2001 року, а 2726,74 грн. середня заробітна плата на 2017 рік.

Відповідно розрахунок одноразової допомоги: 2726,74 х 80 = 218139,20 грн.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь одноразову допомогу у звязку з отриманим 16 жовтня 1994 року трудовим каліцтвом в розмірі 218139,20 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав. Просив суд відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у поданому відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, вказав, що позивач має право на виплату одноразової допомоги.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 02 грудня 1980 року був прийнятий на участок внутріцехового транспорту акумуляторником другого розряду на 28-й Державний підшипниковий завод, правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство «СКФ Україна» (а.с. 7).

16 жовтня 1994 року о 12.00 годині ОСОБА_4 перебуваючи на роботі в звязку з незабезпеченням підприємством безпечних і нешкідливих умов праці отримав тяжку травму голови. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з ним під час виконання трудових обовязків, ДПЗ-28 було складено акт № 8 за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 26.10.1994 року (а.с. 4-6).

Внаслідок нещасного випадку на виробництві позивач отримав ушкодження здоровя у вигляді перелому кісток основи черепа, забою головного мозку та закритого перелому обох кісток правого передпліччя із зміщенням.

03 лютого 1995 року висновком Луцької міської медико-соціальної експертної комісії йому було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 80 відсотків та другу групу інвалідності з датою переогляду 01 березня 1996 року (а.с. 9).

27 березня 1996 року висновком Луцької міської медико-соціальної експертної комісії йому було повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 80 відсотків та другу групу інвалідності з датою переогляду 01 квітня 1997 року (а.с. 10).

01 квітня 1997 року висновком Луцької міської медико-соціальної експертної комісії йому було повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 80 відсотків та другу групу інвалідності з датою переогляду 01 квітня 1998 року (а.с. 10).

01 квітня 1998 року висновком Луцької міської медико-соціальної експертної комісії йому було повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 80 відсотків та другу групу інвалідності з датою переогляду 01.04.1999 року (а.с.11) .

01 квітня 1998 року висновком Луцької міської медико-соціальної експертної комісії йому було повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 80 відсотків та другу групу інвалідності довічно (а.с. 12, 13).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону праці» (в редакції чинній на момент встановлення втрати професійної працездатності) (далі Закон), власник зобов'язаний відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, у повному розмірі втраченого заробітку відповідно до законодавства, а також сплатити потерпілому (членам сім'ї та утриманцям померлого) одноразову допомогу. При цьому пенсії та інші доходи, одержувані працівником, не враховуються. Розмір одноразової допомоги встановлюється колективним договором (угодою, трудовим договором). Якщо відповідно до медичного висновку у потерпілого встановлено стійку втрату працездатності, ця допомога повинна бути не менше суми, визначеної з розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожен процент втрати ним професійної працездатності.

Оскільки позивачу вперше встановлено стійку втрату працездатності 13.02.1995 року, то з цього часу у нього виникло право на встановлені наведеною нормою права виплати у звязку з ушкодженням здоровя.

Судом також встановлено, що після встановлення йому остаточно ступеня втрати працездатності (80%), 22.02.1995 року позивач звертався до відповідача із заявою про виплату йому грошової допомоги згідно Закону України «Про охорону праці» у звязку з ушкодженням здоровя повязаного з виконанням трудових обовязків до якої додавав довідку МСЕК (а.с. 16).

29.09.2017 року позивач повторно звернувся до відповідача із з заявою про виплату одноразової допомоги у звязку з отриманим трудовим каліцтвом (а.с.18, 19), проте відповідач одноразової допомоги не виплатив.

Відповідно до викладених у п. п. 1-1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розяснень, відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоровя від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, проводиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається із Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, Закону України від 23.09.1999 року №1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону від 14.10.1992 року №2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. ОСОБА_5 на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган, яким як правильно встановлено місцевим судом, в даному випадку є відповідач ОСОБА_5 «СКФ Україна».

Згідно з ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 24 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року №472 (в редакції від 01.01.1996 року, яка діяла на час призначення відшкодування шкоди) передбачено, що середньомісячний заробіток, обчислений у порядку, передбаченому в пунктах 22, 23 цих Правил, береться до визначення розміру одноразової допомоги потерпілому.

Згідно з п. 39 цих Правил одноразова допомога виплачується потерпілому у місячний термін з дня визначення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Пунктом 33 Правил передбачено, що заява про відшкодування шкоди подається власнику, з вини якого заподіяна шкода.

Згідно з п. 36 Правил рішення про відшкодування шкоди оформляється наказом (розпорядженням власника), в якому зазначаються особи, яким установлюється відшкодування шкоди, його розміри потерпілому або кожному членові сімї потерпілого, а також терміни виплати.

На момент встановлення МСЕК позивачці стійкої втрати професійної працездатності (08.02.1996 року) діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи, організації, або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної робітникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджені постановою КМУ від 23.06.1993 року за №472, відповідно до п. 4 яких (в редакції, яка була чинною на момент виникнення у позивачки права на відшкодування шкоди), відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам сім'ї та утриманцям потерпілого); компенсації втрати на медичну та соціальну допомогу.

Пунктом 10 Правил передбачено, що розмір одноразової допомоги потерпілому встановлюється колективним договором (угодою, трудовим договором).

Якщо відповідно до медичного висновку потерпілому встановлена стійка втрата працездатності, одноразова допомога потерпілому має бути не менше суми, визначеної з розрахунку його середньомісячного заробітку за кожен процент втрати ним професійної працездатності.

Стійкою втратою працездатності вважається будь-яка втрата професійної працездатності, що визначається органами медико-соціальної експертизи (МСЕК).

Відповідно до п. 22 Правил середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частині) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності.

Середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров'я, або індексації доходів відповідно до чинного законодавства.

Згідно з п. 24 Правил середньомісячний заробіток, обчислений у порядку, передбаченому в пунктах 22, 23 цих Правил, береться до визначення розміру одноразової допомоги потерпілому або його сім'ї та утриманцям у разі смерті потерпілого.

Відповідно до п. 43 вищезазначених Правил, якщо потерпілому або особам, які мають право на відшкодування шкоди, з вини власника своєчасно не визначено або не виплачено суми відшкодування шкоди, то ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого терміну і підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги у порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Судом встановлено, що 01 липня 2001 року директором ВАТ «Луцький підшипниковий завод» було підписано та передано до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань довідку про розмір втраченого заробітку позивача, який становив (з врахуванням 80 % втрати працездатності) 203,05 грн. Відповідно середній заробіток станом 01.07.2001 року становить 253,81 гривень (203,05 х 100/80 =253,81).

Згідно з п. 3.8.2. постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 року №24 «Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат», зі змінами і доповненнями, внесеними постановами правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 28.02.2008 року №2, від 26.02.2009 року №2, від 02.03.2010 року №1, від 30.11.2010 року №33, від 19.04.2011 року №8, від 01.03.2012 року №4, від 19.03.2013 року №1, від 11.12.2014 року №19, перерахування розміру щомісячної страхової виплати проводиться виходячи з відкоригованої заробітної плати на коефіцієнт підвищення страхових виплат, затверджений правлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Коефіцієнти підвищення страхових виплат у 2002 році - 1,193, у 2003 році - 1,182, у 2004 році - 1,152, у 2005 році - 1,238, у 2006 році - 1,203, у 2007 році - 1,183, у 2008 році - 1,125, у 2009 році - 1,063, у 2010 році - 1,0, у 2011 році - 1,102, у 2012 році - 1,176, у 2013 році - 1,149, у 2014 році - 1,079.

Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №15 від 30.03.2012 року «Про проведення перерахунку щомісячних страхових виплат потерпілим та членам їх сімей у 2012 році» змінено коефіцієнти підвищення страхових виплат: у 2002 році - 1,352, у 2003 році 1,21, у 2004 році 1,228, у 2005 році 1, 275, у 2006 році 1,203, у 2007 році 1,183, у 2008 році 1,125, у 2009 році 1,063, у 2010 році 1,0, у 2011 році 1,102, у 2012 році -1,176.

Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №31 від 21.09.2012 року «Про внесення змін до постанови правління Фонду від 30 березня 2012 року №15» змінено коефіцієнти підвищення страхових виплат: у 2006 році 1,367, у 2007 році 1,292.

Постановою КМУ №145 від 16.03.2017 року «Деякі питання соціального захисту застрахованих осіб» затверджено коефіцієнт перерахування сум щомісячних страхових виплат з 01.03.2017 року у розмірі 1,236.

Діючі станом на 24.05.2017 року коефіцієнти зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки з 01 березня наступного року становили: у 2002 році -1,352, у 2003 році 1,210, у 2004 році 1,228, у 2005 році 1, 275, у 2006 році 1,367, у 2007 році 1,292, у 2008 році 1,125, у 2009 році 1,063, у 2010 році 1,0, у 2011 році 1,102, у 2012 році - 1,176, у 2013 році 1,149, у 2014 році 1,079, у 2017 році 1,236.

Виходячи з цього, розрахунок осучасненої середньої заробітної плати обрахований таким чином: 130,60 х 1,352 х 1,210 х 1,228 х 1,275 х 1,367 х 1,292 х 1,125 х 1,063 х 1,0 х 1,102 х 1,176 х 1,149 х 1,079 х 1,236 = 1403, 07 грн., де 130,60 грн. середня заробітна плата станом на 01.06.2001 року, а 1403,07 грн. - середня заробітна плата на 2017 рік.

З урахуванням наведеного, розмір одноразової допомоги, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить 218139,20 грн. (2726,74 х 80).

З розміром одноразової допомоги погоджувався представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області. При цьому, оспорюючи суму одноразової допомоги, стороною відповідача не надано доказів неправильності проведення позивачем розрахунку такої допомоги.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заперечуючи проти задоволення позову та посилаючись на те, що позивачу буда здійснена виплата одноразової допомоги, представник відповідача не надав належних доказів на підтвердження своїх доводів.

З огляду на це, посилання відповідача про виплату позивачу одноразової допомоги є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи.

На підставі викладених обставин, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета і меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню одноразова допомога у звязку з отриманим ним 16.10.1994 року трудовим каліцтвом в розмірі 218139,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні звернення до суду позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції чинній на день звернення до суду) за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується 1 % розміру ціни позову, але не менше 0,4 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, на день подачі даного позову позивачу необхідно було б сплатити за вимогу майнового характеру 1% від ціни позову, що становить 2181,39 грн.

Таким чином, з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2181,39 грн.

На підставі ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про охорону праці», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 12, 13,76, 78, 79, 80, 81, 89, 133, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СКФ Україна» , що знаходиться за адресою: вул. Боженка, 34, м. Луцьк, Волинська область, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: бул. Дружби народів, 12/11, м. Луцьк, Волинська область, одноразову допомогу у звязку з отриманим ним 16.10.1994 року трудовим каліцтвом в розмірі 218139 (двісті вісімнадцять тисяч сто тридцять девять) гривень 20 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СКФ Україна» , що знаходиться за адресою: вул. Боженка, 34, м. Луцьк, Волинська область, на користь держави судовий збір в розмірі 2181 (дві тисячі сто вісімдесят однієї) гривень 39 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Волинської області через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.03.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк