ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року

м.Суми

Справа №573/79/18

Номер провадження 22-ц/788/717/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_7.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 02 березня 2018 року в складі судді Терещенко О.І., ухваленого в м. Білопілля, повний текст якого складений 02 березня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

19 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про встановлення факту його проживання АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_5 однією сім'єю понад п'ять років, тобто, з 1995 року і до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Зазначені вимоги заявник обґрунтував тим, що з 1995 року проживав однією сім'єю з ОСОБА_5, з яким вони разом вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, за спільні кошти харчувалися та оплачували комунальні послуги. До дня смерті ОСОБА_5 заявник доглядав за ним та організував його поховання і розпорядився його речами. Також ОСОБА_1 вказав, що зберігає документи померлого, а оскільки за життя ОСОБА_5 заповіт не склав, не був одружений і не мав дітей, але після його смерті залишилась земельна ділянка для ведення сільськогосподарського товарного виробництва (пай), тому, враховуючи відсутність спадкоємців першої-третьої черги, заявник вважав, що має право на спадкування за законом після померлого, як спадкоємець четвертої черги. Таким чином, для спадкування земельної ділянки ОСОБА_1 і звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання з померлим однією сім'єю не менше як п'ять років до дня його смерті.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 02 березня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 з вказаним рішенням суду не погодився і через свого представника ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, заявник просить скасувати рішення та ухвалити нове про залишення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 не менше п'яти років без розгляду.

Доводи апеляційної скарги представник заявника обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував, що метою подання ОСОБА_1 заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю є вирішення в наступному спору про право. Таким чином, як вважає заявник, на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України суд має залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу від Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_7, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що заявник ОСОБА_1 зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року в будинку АДРЕСА_2 у тому ж населеному пункті був зареєстрований та проживав ОСОБА_5, а потім він помер (а.с. 22, 23, 46).

Після смерті ОСОБА_5 залишилась належна йому на праві власності земельна ділянка (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,57 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 7).

Доказів належності померлому іншого рухомого чи нерухомого майна, у тому числі і будинку, у якому на день смерті проживав ОСОБА_5, матеріали справи не містять і заявником ОСОБА_1 суду не надані.

З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 25 січня 2018 року, від 13 лютого 2018 року, а також з довідки Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 25 квітня 2018 року вбачається, що після смерті ОСОБА_5 спадкова справа не заводилась і свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 19, 45, 88).

Із заявою про отримання Актового запису про смерть ОСОБА_5 з метою отримання виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 року зверталась ОСОБА_8, тобто, дружина заявника ОСОБА_1 (а.с. 17).

Крім того, в матеріалах справи є довідка Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області № 68 від 11 січня 2018 року, з якої вбачається, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 постійно, з 1995 року та до дня своєї смерті, проживав в с. Мелячиха однією сім'єю разом з ОСОБА_1, однак, реєстрація їх місця проживання значилась за різними адресами. В довідці також вказано, що ОСОБА_1 доглядав ОСОБА_5 до смерті та поховав його, після смерті розпорядився речами померлого, тобто, будинком та речами, які у ньому були. Спадкоємці до сільської ради не звертались, заповіт від імені померлого не посвідчувався (а.с. 5).

Водночас, Павлівська сільська рада Білопільського району Сумської області довідкою від 30 січня 2018 року за № 45 спростувала обставини щодо проживання ОСОБА_5 однією сім'єю з ОСОБА_1 з 1995 року і на день його смерті за адресою його реєстрації у АДРЕСА_2 (а.с. 22).

Довідкою від 19 лютого 2018 року за № 81 Павлівською сільською радою Білопільського району Сумської області було повідомлено, що сім'я ОСОБА_1 проживала по-сусідськи з померлим ОСОБА_5, а також допомагала у проведенні поховання ОСОБА_9, яка, як встановив суд першої інстанції, чого не спростував і заявник, була співмешканкою ОСОБА_5 і займались похованням ОСОБА_5 Крім того, у довідці виконуюча обов'язки сільського голови ОСОБА_10 повідомила суду про те, що розбіжності у наданій інформації у довідках виникли у зв'язку із тим, що вона не правильно зрозуміла зміст запиту про факт проживання однією сім'єю і мала на увазі, що сім'я ОСОБА_1 була у добросусідських відносинах з сім'єю ОСОБА_5, але про факт проживання померлого у будинку ОСОБА_1 їй нічого не відомо (а.с. 46).

Перевіряючи обставини щодо проживання заявника та померлого ОСОБА_5 однією сім'єю, судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12, які хоча і підтвердили вказаний юридичний факт, проте, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги їх покази, так як вказані свідки мешкають в інших населених пунктах, ніж заявник, а також вони бачили померлого у домі заявника лише тоді, коли відвідували ОСОБА_1 декілька разів на рік.

Отже, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції, вважав, що показами свідків не підтверджено факт проживання заявника і померлого однією сім'єю з 1995 року, а була лише встановлена наявність між ними добросусідських відносин. Також, факт поховання ОСОБА_13 заявником суд правильно не вважав доказом, який би свідчив про їх спільне проживання однією сім'єю. Крім того, суд звернув увагу і на обставини того, що у заявника відсутні будь-які документи як ОСОБА_13, так і його співмешканки ОСОБА_9, які б могли свідчити про їх спільне проживання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявник ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він разом з ОСОБА_13 вели спільне господарство, мали спільні витрати, придбали будь-яке майно для спільного користування, приймали спільну участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу один одному, тому, за відсутності достатніх доказів, які б свідчили про проживання заявника з ОСОБА_5 у період з 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року однією сім'єю, суд правильно відмовив у задоволенні заяви про встановлення цього факту, який має юридичне значення.

Викладені вище висновки суду першої інстанції представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі не спростував, як і не вказує на їх помилковість, однак, послався на порушення судом процесуального закону щодо недотримання вимог ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року тощо.

Отже, відсутність спору щодо вирішення питання про право ОСОБА_1 на спадщину після померлого ОСОБА_13 є передумовою для встановлення факту, що має юридичне значення.

Водночас, заявник апеляційної скарги послався на існування спору про право, проте, не зазначив, з ким у нього виник такий спір. Відповідно, доказів на підтвердження цього представник ОСОБА_6 суду не надав.

Крім того, відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Оскільки відповідну заяву Павлівська сільська рада Білопільського району Сумської області за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_13 не подавала, інших спадкоємців у даній справі на час розгляду справи не було встановлено, тому припущення представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_6 про наявність спору про право чи його можливість є передчасними.

Отже, правові підстави для відмови у відкритті провадження чи залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду у даній справі відсутні, так як визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження з метою захисту своїх прав та інтересів при вирішенні питання щодо оформлення спадщини в нотаріальній конторі, а не для вирішення спору про право на спадщину.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту його проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю понад п'ять років, суд першої інстанції вимог процесуального закону не порушив та дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявник не подав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що він проживав із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Отже, суд першої інстанції правильно установив обставини, що мають значення для справи, надав їм юридичну оцінку, а також оцінив усі докази, з яких виходив при вирішенні заяви.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів повністю погоджується з обґрунтованим і законним висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту його проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю понад п'ять років з 1995 року і до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому вказане судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Білопільського районного суду Сумської області від 02 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач - С.Г.Хвостик

Судді: О.І.Собина

Т.А.Левченко