Справа № 211/2984/18
Провадження № 2/211/1612/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 серпня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі Нікітенковій М.М.,

у відсутність сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Довгинцівської районної в місті ради, третя особа Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» про визнання права проживання в квартирі,-

встановив:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовною заявоюдо Довгинцівської районної в місті ради, третя особа Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» про визнання права проживання в квартирі, який в послідуючому уточнили. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_1 з 04.11.1991 року по 30.09.2005 рік працював електрозварником в КПТМ «Криворіжтепломережа». В 1994 році ОСОБА_1 та його сімї надали службове житло за адресою: АДРЕСА_1, де вони зареєстровані та проживають на даний час.

Маючи на меті приватизувати дану квартиру позивачами були підготовлені всі необхідні документи, однак при подачі документів було зясовано, що відсутній правовстановлюючий документ на вселення ( ордер або інш.) та, відповідно, документально не підтверджене право ОСОБА_5 та його сімї проживання в квартирі.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до відділу приватизації Довгинцівської районної в місті ради м. Кривого Рогу із заявою про приватизацію даної квартири, однак йому відмовили у прийняті заяви, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на вселення ( ордеру, договору та ін..).

Позивачі просять суд визнати за ними право на проживання у квартирі за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Незалежності України, 17/37.

У судове засідання сторони та третя особа не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до суду надили заяви про розгляд справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають.

Представник Виконкому Довгинцівської районної в місті ради до суду надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, заперечень проти вимог позивачів не мають, при винесені рішення покладаються на розсуд суду.

Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 з 04.11.1991 року по 30.09.2005 рік працював електрозварником в КПТМ «Криворіжтепломережа» ( а.с. 20-23 копія трудової книжки). Криворізьке підприємство теплових мереж» перейменовано в комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» ( а.с. 32 копія довідки). В період трудових відносин ОСОБА_1 отримав квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Незалежності України, 17/37, у звязку чим КПТМ «Криворіжтепломережа» не заперуть проти зняття даної квартири зі службового житлового фонду, так як відпала потреба у використанні житла як службового ( а.с. 33,34).

Після звільнення ОСОБА_1, зареєстрований та продовжує проживати разом з сімє у вказаній квартирі ( а.с. 8-9, 10-11, 12-13, 14- копії паспортів з відміткою про реєстрацію, а.с. 18, 19 відомості про реєстрацію місця проживання, а.с. 27 копія довідки).

ОСОБА_1 звернувся до Виконкому Довгинцівської районної в місті ради з приводу надання копій документів на підставі яких була надана квартира, розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Незалежності України, 17/37, однак йому було відмовлено, так як у них відсутня інформація щодо ордеру та інших правовстановлюючих документів, що підтверджують право на вселення ( а.с. 24 копія листа).

Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 15 ч.1 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як зазначено у статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, які передбачено законом.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява № 19009/04, п. 50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v. Ukraine») заява № 30856/03, п. 41.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет міської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ст.123 ЖК України, порядок користування службовими приміщеннями встановлюється законодавством, цим Кодексом та іншими актами законодавства України. До користування службовими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених ст.ст. 73-76, 79-83, 85, 90, і частиною шостою ст. 101, ст.ст. 103-106 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники та службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового житлового приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Отже, позивач ОСОБА_1 набув права користування службовим приміщенням. Це ж право (користування) набула і його родина, які заселилися до квартири, як члени сім'ї наймача.

ОСОБА_1 пропрацював у КПТМ «Криворіжтепломережа» з 04.11.1991 року по 30.09.2005 рік ( 13 років та 10 місяців), звільнився за власним бажанням ( а.с. 34). Однак, питання щодо виселення ОСОБА_1 та членів його сім'ї, зі службового житла у зв'язку з припинення трудових відносин заявлено не було.

Отже, з цього моменту, підстави для виселення позивача, що встановлені ст. 124 ЖК України, відпали і не можуть бути застосованими.

Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи є зазначене приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, чи обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням та чи не зберігає ця особа за собою право власності чи користування іншим житлом.

За змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у іншому жилому приміщенні.

Позивачі не мають іншого житла, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 113167803 від 07.02.2018 року ( а.с. 25), були заселені до квартири та зареєстровані у ній, постійно проживають у вказаній квартирі, проводить її утримання, сплачують комунальні платежі. Отже будь-яких підстав, які б перешкоджали у визнанні за ними права користування житлом не має.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 19,47 Конституції України, ст. 15,21 ЦК України, ст.ст. 9, 58, 61, 64, 65, 123, 124, 106 ЖК України, ст..ст. 4,5,13,77,121,141,265,280-282, 354 ЦПК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Довгинцівської районної в місті ради, третя особа Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» про визнання права проживання в квартирі - задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_4, право на проживання у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно технічної характеристики на вище вказану квартиру, а саме: квартиру яка розташована на 8 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 3 кімнат, житловою площею 42,5 кв.м., загальною площею 73,8 кв.м.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуваннямп.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 4ст. 265 ЦПК України:

- позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, адреса реєстрації проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5;

-відповідач ОСОБА_6 комітет Довгинцівської районної в місті ради, місце знаходження: м. Кривий Ріг, вул. Дніпровське шосе, 11;

-третя особа Комунальну підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа», адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Суддя Сарат Н. О