АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м.Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : судді-доповідача: ПрокопчукН.О.

суддів: Саліхова В.В.,Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку ст.369 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю &qun:;Захід хліб&qund;, третя особа: ОСОБА_4 про встановлення факту приступання до роботи,стягнення заборгованості по зарплаті та компенсації заборгованості з зарплати за час її затримки ,-

ВСТАНОВИВ :

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Посилаючись на те, що з 05.10.2015 року по 13.10.2015 року він працював у відповідача юрисконсультом, проте йому не сплатили за цей час заробітну плату та не внесли запис про роботу до трудової книжки, з урахуванням збільшених позовних вимог щодо розміру заробітної плати, просив встановити факт приступання його до роботи та виконання обов&q?во;язків юрисконсульта юридичного відділу Товариства з обмеженою відповідальністю &quдо;Захід хліб&q?он; у зазначений ним період та стягнути на його користь 5000 грн. не виплаченої зарплати і 275 000 грн. за затримку в її виплаті.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення його позову у повному обсязі. Посилається на неповноту з&q?ит;ясування обставин, що мають значення для справи, не доведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги, що відповідач вчинив неправомірні дії щодо нього, позбавивши його заробітної плати та не виплативши її в день звільнення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України ( у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIIIапеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного..

Відмовляючи у задоволенні позову, суд вважав не доведеною наявність трудових відносин між сторонами та зазначив, що встановлення факту приступання до роботи не передбачено КЗпП України.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується .

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вважаючи, що між сторонами склалися трудові відносини, позивач просив суд встановити факт перебування в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю &qunt;Захід хліб&quпо; з 05.10.2015 року по 13.10.2015 року, його роботу в цей період на посаді юрисконсульта та стягнути заробітну плату і компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Віповідач та третя особа заперечуючи проти позову зазначали, що ОСОБА_3 ніколи не перебував з Товариством з обмеженою відповідальністю &qu2.;Захід хліб&quта; у трудових відносинах, будь-які його заяви, накази про прийняття на роботу та звільнення, про визначення йому робочого місця та зарплати відсутні.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1, 3ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України &qu"П;Про практику розгляду судами трудових спорів&q?ма; № 9 від 06.11.92 року, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органом.

Отже, законом передбачено, порядок укладення трудового договору й необхідні його умови, при прийнятті відповідного працівника на роботу.

Позивач не заперечував, що накази про його прийняття на роботу та звільнення не видавалися, трудову книжку до відділу кадрів він не надавав. Він не зазначав та не доводив того, що йому було виділено конкретне робоче місце, ознайомлено з посадовими обов&q?ві;язками, погоджено розмір заробітної плати, умови праці, робочий час та час відпочинку, обсяг роботи, доручено виконання певної роботи.

Належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження такому й тому, що між сторонами був укладений трудовий договір, матеріали справи не містять, не долучено таких й до апеляційної скарги.

Посилання позивача на надіслання на адресу відповідача свого резюме та на його співбесіду з третьою особою ОСОБА_4, а також копії невідомого походження нотаток і світлин (а.с. 12-22) у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України не є доказами, які б давали змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування.

З огляду на таке відсутні підстави вважати, що сторони перебували у трудових відносинах.

Згідно зі статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Отже, не перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, позивач не набув права на отримання заробітної плати.

Відмовляючи у позові, суд повно та всебічно дослідивши обставини, щодо яких виник спір, врахувавши зміст вимог і заперечень сторін та належно оцінивши зібрані докази, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не довів обставини його праці у ТОВ &q?ід;Захід хліб&q?, ; з 05 жовтня 2015 року до 13 жовтня 2015 року за трудовим договором, оскільки заяву про прийняття на роботу та трудову книжку позивач не подавав, ним не доведено роботу за правилами внутрішнього трудового розпорядку із визначенням робочого місця та обумовленням заробітної плати за трудовим договором.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України , суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач :

Судді :