АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/2893/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/3933/17

29 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Астахової О.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

14 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, в якому просив, в порядку поділу спільного майна подружжя: виділити у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, дійсна ринкова вартість якої складає 108 100,00 грн.; виділити у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_5, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, дійсна ринкова вартість якої складає 108 100,00 грн.; виділити у власність ОСОБА_4 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, вартістю 364 837,50 грн.; виділити у власність ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, вартістю 364 837,50 грн.; легковий автомобіль НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_3, залишити у власності та користуванні ОСОБА_4 та одночасно стягнути з неї на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 162 150,00 грн., що становить 1/2 частину дійсної вартості транспортного засобу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з відповідачем ОСОБА_4 в період з 06 жовтня 2006 року по 07 серпня 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання ними було набуте майно, яке має статус спільного майна подружжя, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, дві земельних ділянки площею по 0,12 га кожна, розташовані в селі Дударків Бориспільського району Київської області, легковий автомобіль НОМЕР_1. Зазначив, що він має право на 1/2 частину вказаного майна, проте добровільної згоди щодо його поділу між ним і ОСОБА_4 не досягнуто. За таких обставин, вважає, що вказане спільне майно підлягає поділу за рішенням суду.

02 жовтня 2017 року ОСОБА_4 було подано зустрічний позов до ОСОБА_2, в якому вона просила: виділити у її власність 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, виділити у власність ОСОБА_2 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, відмовити в задоволенні вимог про поділ легкового автомобіля НОМЕР_1. Проти задоволення вимог первісного позову про поділ земельних ділянок в селі Дударків Бориспільського району Київської області не заперечувала.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалася на те, що автомобіль НОМЕР_1 не перебуває в її власності, правовстановлюючі документи на нього в неї відсутні, а тому правових підстав для його поділу та стягнення з неї компенсації 1/2 частини вартості транспортного засобу немає. Стосовно вимог про поділ квартири АДРЕСА_1 зазначила, що наявні підстави для збільшення її частки у спільному майні на підставі вимог статті 70 СК України. Обґрунтовувала такі твердження тим, що їх спільні з ОСОБА_2 малолітні діти - донька ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, після розлучення залишилися проживати з нею в її квартирі. Батько в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, рішення суду про стягнення аліментів не виконує та за весь час, з моменту ухвалення такого рішення, не сплатив жодного платежу. Всі витрати, пов'язані з лікуванням дітей, забезпеченням їх фізичного і духовного розвитку, вона несе самостійно, хоча батьки є рівними в обов'язках щодо утримання своїх дітей. Вказала, що ОСОБА_2 ухиляється не лише від надання фінансової допомоги своїм дітям, а й від іншої участі в їх житті, не виходить на зв'язок з нею, хоча інколи таке спілкування необхідне для погодження напрямків лікування дітей та отримання згоди на проведення певних медичних операцій. Посилалася на те, що вона самостійно несе витрати по оплаті за комунальні послуги за себе та дітей, що також є значними сумами коштів. Навіть у разі належної сплати ОСОБА_2 аліментів у розмірі, визначеному судом, цієї суми не достатньо для забезпечення дітей всім необхідним, проте, за рахунок здачі квартири АДРЕСА_1 в оренду, можливо покрити частину таких фінансових витрат. За таких обстави, вважає, що наявні правові підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної власності і збільшення належної їй частини квартири АДРЕСА_1, з 1/2 частини до 2/3 частин.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено повністю.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, що розташована в Київській області, Бориспільському районі, с. Дударків, кадастровий номер: НОМЕР_5, площею 0,12 га.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку, що розташована в Київській області, Бориспільському районі, с. Дударків, кадастровий номер: НОМЕР_4, площею 0,12 га.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля Mazda CX7 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3 у розмірі 47 500,00 грн..

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 815, 51 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 2 533, 86 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції частково, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про поділ квартири АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його вимоги про поділ квартири, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, а ті обставини, які суд вважав встановленими, є недоведеними. Зазначив, що всі подані ОСОБА_4 документи не можуть вважатися належними і допустимими доказами, не відповідають дійсності та не мають правого значення при вирішенні спору щодо поділу спільного майна подружжя. Суд безпідставно прийняв до уваги рахунки - акти, видані Товариством з обмеженою відповідальністю «Дитячий медичний центр «Добробут», оскільки в них зазначено інше прізвище та по-батькові старшої дитини, а саме вказано «ОСОБА_13». Не можуть враховуватися також фіскальні чеки на придбання ліків, подані ОСОБА_4, оскільки вказані лікарські препарати не призначаються дітям до дванадцяти років. Відступаючи від засад рівності часток подружжя у спільному майні на користь позивача за зустрічним позовом суд керувався тим, що визначений судом розмір аліментів на утримання дітей є недостатнім, проте не врахував, що на батьків покладено рівний обов'язок утримувати дітей, тобто ОСОБА_4 також повинна нести витрати по їх матеріальному забезпеченню. Вказав, що у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів в тому розмірі, яким його визначив суд, а у разі, якщо ОСОБА_4 вважає, що такий розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного духовного та фізичного розвитку спільних дітей, вона не позбавлена можливості звернутися до суду в порядку статті 185 СК України з вимогами про стягнення додаткових витрат. Суд не звернув уваги на те, що сам по собі недостатній розмір аліментів не є підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя в спільному майні, а може бути лише підставою для стягнення додаткових витрат. Вважає, що позивачем за зустрічним позовом не було доведено дійсного існування об'єктивних підстав для збільшення її частки у спільному майні, що лишилося поза увагою суду і призвело до неправильного вирішення спору в цій частині.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_4 проти доводів скарги заперечувала, посилаючись на їх безпідставність. Зазначила, що доводи апелянта про неможливість призначення його дітям ліків, чеки на купівлю яких було додано до зустрічного позову, не можуть прийматися до уваги, так як ОСОБА_2 не є спеціалістом в медичній галузі, а тому не може оспорювати рекомендації лікарів. Вважає, що твердження скарги про те, що ряд документів з Дитячого медичного центру «Добробут» не може прийматися судом до уваги, так як в них вказане невірне прізвище та по-батькові старшої доньки, яка була пацієнткою медичної установи, свідчить про формальний підхід до оцінки доказів. Зазначила, що їх донька ОСОБА_13 має більш близькі відносини з її новим чоловіком ОСОБА_9, ніж з рідним батьком, а тому нерідко самовільно зазначає своє прізвище як «ОСОБА_4», а по-батькові як «ОСОБА_16». Зазначила, що такі медичні документи є не єдиними доказами, на яких ґрунтувалося рішення суду про поділ квартири, а тому допущені в їх оформленні помилки не спростовують висновків, покладених в основу рішення. Вказала, що апелянт помилково посилається на те, що недостатній розмір аліментів не є підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя у спільному майні, так як про таку підставу прямо вказано в статті 70 СК України. Посилалася на те, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу ухилявся від сплати аліментів та погасив наявний в нього борг лише в грудні 2017 року, оскільки знав про те, що така заборгованість може бути підставою для вирішення судового спору на користь відповідача. Після ухвалення рішення у справі апелянт продовжив ухилятися від сплати аліментів та з грудня 2017 року не здійснив жодного платежу.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_15 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Від шлюбу сторони мають двох малолітній дітей - доньку ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року, яке набрало законної сили 07 серпня 2016 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано.

За період перебування сторін у шлюбі, ними було набуто наступне майно: квартира АДРЕСА_1; дві земельні ділянки в селі Дударків Бориспільського району Київської області, площею 0,12 га кожна, за кадастровими номерами НОМЕР_4 та НОМЕР_5, легковий автомобіль Маzda СХ7, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2.

03 листопада 2016 року Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві надано ОСОБА_4 дозвіл на зміну імені з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_5».

07 червня 2017 року, в зв'язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_9, ОСОБА_5 змінила прізвище з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_4».

Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, спільні діти сторін залишилися проживати разом з матір'ю.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року, яке набрало законної сили 13 березня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання спільних дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_7 аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Вказаним рішенням також встановлено, що ОСОБА_2 з 25 січня 2017 року працює на посаді фінансового директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтех Стейт» та його заробітна плата за період з 25 січня 2017 року по 27 лютого 2017 року (неповний робочий місяць) складає 3 428,76 грн..

Як вбачається з довідки Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті КиївГоловного територіального управління юстиції міста Києва від 01 вересня 2017 року, за період з 21 листопада 2016 року по 01 вересня 2017 року ОСОБА_4 не отримувала аліментів за виконавчим листом № 755/17266/16, виданим на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року.

Згідно довідки - розрахунку від 08 грудня 2017 року, виданої Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у місті Київ Головного територіального управління юстиції міста Києва, в порядку погашення заборгованості за виконавчим листом № 755/17266/16, 31 жовтня 2017 року ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_4 4 264,80 грн., а 22 листопада 2017 року - 17 561,57 грн., таким чином, повністю погасивши борг по аліментам. З даної довідки також вбачається, що в грудні 2016 року та в квітні - червні 2017 року розмір аліментів розраховувався з середньомісячної заробітної плати по місту Києву та становив: в грудні 2016 року - 3 698,00 грн., тобто 1849,00 грн. на одну дитину; в квітні 2017 року - 3 596,00 грн., тобто 1798,00 грн. на одну дитину; в травні 2017 року - 3519,33 грн., тобто 1759,67 грн. на одну дитину; в червні 2017 року - 3697,00 грн., тобто 1848,5 грн. на одну дитину. В інші місяці фактична заробітна плата ОСОБА_2 мала наступний розмір: в січні 2017 року - 654,06 грн., з них аліменти - 218,02 грн., тобто 109,01 грн. на одну дитину; в лютому та березні 2017 року - по 2 774,70 грн., з них аліменти - 924,90 грн., тобто 462,45 грн. на одну дитину; в липні - листопаді 2017 року - по 2 624,00 грн., з них аліменти 874,67 грн., тобто 436,34 грн. на одну дитину.

З матеріалів справи також вбачається, що діти сторін ОСОБА_13 та ОСОБА_7 протягом 2017 року неодноразово проходили лікування з приводу різних ускладнень стану здоров'я, що вимагало значних витрат на купівлю лікарських засобів та оплату медичних послуг.

Згідно наявних у справі документів, у вересні 2017 року донька сторін ОСОБА_13 обстежувалася та лікувалася в зв'язку з виявленням інфекційного мононуклеозу, також проходила ортодонтичне стоматологічне лікування. Син сторін ОСОБА_7 обстежувався та лікувався у зв'язку з виявленням гіперметропії обох очей, також потребує систематичних занять з логопедом в зв'язку з порушеннями мовлення.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 про поділ квартири АДРЕСА_1 повністю, визнаючи за нею право власності на 2/3 частини цієї квартири, а за ОСОБА_2 - право власності на 1/3 її частину, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи було встановлено наявність підстав для відступу від принципу рівності часток подружжя у спільному майні, оскільки розмір аліментів, які одержує ОСОБА_4 на утримання спільних дітей сторін, які проживають з нею, є недостатнім для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідач ОСОБА_4 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року не оскаржує, а тому, виходячи з положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_2.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя у спільному майні та визнання за ОСОБА_4 права власності на 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 право власності на 1/3 її частину, вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги його правильність не спростовують, з наступних підстав.

Так, стаття 70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

В пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд в окремих випадках може відступити від

засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Оскільки в ході розгляду справи було достовірно встановлено, що ОСОБА_2 неналежно виконує свої зобов'язання щодо участі в утримані спільних з ОСОБА_4 малолітніх дітей і розмір аліментів, які отримує ОСОБА_4 за рішенням суду на їх матеріальне забезпечення, є недостатнім для лікування дітей, створення їм достатніх умов для духовного і фізичного розвитку, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про наявність правових підстав для збільшення частки ОСОБА_4 при поділі спільного майна подружжя - квартири АДРЕСА_1, з 1/2 частини до 2/3 частин.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду в оскаржуваній частині, а саме в частині відступлення від засад рівності часток подружжя у спільному майні при поділі спірної квартири, ґрунтується на неналежних і недопустимих доказах, колегія суддів відхиляє, з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції враховував як доказ на підтвердження того, що ОСОБА_4 несе витрати на лікування дітей, зокрема доньки ОСОБА_13, консультаційні висновки та складені на їх оплату рахунки - акти, видані Товариством з обмеженою відповідальності «Дитячий медичний центр «Добробут». У вказаних документах зазначено, що оплата здійснена за проведення медичного огляду пацієнта «ОСОБА_13».

Проте, оцінюючи всі наявні в матеріалах спарив докази, в їх єдності і взаємозв'язку, колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів, що медичні консультації надавалися доньці сторін ОСОБА_13, з огляду на наступне.

Так, у вказаних актах в якості прізвища і по-батькові дитини зазначено прізвище та ім'я її вітчима - ОСОБА_9, проте ім'я дитини - ОСОБА_13, її дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3, відомості про законного представника - матір ОСОБА_4, повністю співпадають, що обґрунтовано свідчить про те, що медичні послуги і лікування надавалися Товариством з обмеженою відповідальності «Дитячий медичний центр «Добробут» доньці сторін ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апелянтом ОСОБА_2 факт отримання донькою ОСОБА_13 медичних консультацій в Дитячому медичному центрі «Добробут» в вересні 2017 року не спростовано, хоча останній не був позбавлений права клопотати перед судом про витребування від медичної установи відомостей на підтвердження чи спростування проходження дитиною медичного огляду.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав не приймати до уваги подані ОСОБА_4 консультативні висновки та рахунки - акти в якості доказів на підтвердження понесення нею витрат на лікування і медичний огляд спільних з позивачем дітей.

Посилання апелянта на те, що сама по собі недостатність розміру аліментів для забезпечення належного фізичного, духовного розвитку і лікування дітей не може бути підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя у спільному майні, не грунтуються на вимогах закону та спростовуються змістом статті 70 СК України, яка прямо передбачає, що частка дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 тривалий час, а саме близько року, не сплачував аліментів на утримання сина та доньки, та за ним рахувалася заборгованість в сукупному розмірі 17 253,50 грн..

Вказаний борг було погашено в повному обсязі в листопаді 2017 року, тобто після подання ОСОБА_4 в жовтні 2017 року зустрічної позовної заяви, в якій остання просила відступити від засад рівності часток подружжя у спільному майні в зв'язку з несплатою аліментів на утримання спільних дітей, які після розірвання шлюбу проживають з нею.

При цьому, наявною у справі довідкою - розрахунком Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Головного територіального управління юстиції міста Києва від 08 грудня 2017 року підтверджується, що за наявними в державного виконавця відомостями про місячну заробітну плату ОСОБА_2, розмір відрахованих з його доходу аліментів не перевищував 925,00 грн., тобто 460,00 грн. на одну дитину.

Більший розмір аліменти мали лише у випадку, коли середній дохід боржника обраховувався, виходячи з середньої заробітної плати по місту Києву, лише в квітні, травні та червні 2017 року.

Статтею 6 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» було визначено розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком від шести до вісімнадцяти років в наступних розмірах: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Аліменти, які відраховувалися з заробітної плати, що отримувалася ОСОБА_2 в 2017 році, є значно меншими ніж визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і є недостатніми для забезпечення належного фізичного, духовного розвитку його дітей, їх лікування, харчування, відпочинку.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції вірно вважав, що тривале ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів та нарахування аліментних платежів в незначних розмірах, які є недостатніми для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей, є підставою для застосування положень частини 3 статті 70 СК України та збільшення частки матері дітей ОСОБА_4 у спільному майні при поділі квартири АДРЕСА_2 в місті Києві.

Крім того, як встановлено в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, після ухвалення судом першої інстанції рішення на користь ОСОБА_4, ОСОБА_2 продовжив ухилятися від сплати аліментів, та за період з 23 листопада 2017 року по 14 березня 2018 року не здійснив жодного платежу на утримання спільних дітей, що підтверджується довідкою Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Київ Головного територіального управління юстиції міста Києва від 14 березня 2018 року.

Вказана обставина додатково підтверджує правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя у спільному майні, та спростовує твердження апелянта про те, що заборгованість по аліментам у нього відсутня.

Доводи апеляційної скарги про те, що обов'язок утримувати дітей покладено на обох батьків і ОСОБА_4 також повинна матеріально забезпечувати спільних дітей, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки наявними у справі доказами підтверджується, що витрати по утриманню дітей несе матір, з якою вони проживають, в той час як батько ОСОБА_2 доказів участі в матеріальному забезпеченні дітей не надав, до листопада 2017 року жодного платежу в порядку оплати аліментів не здійснював, ні добровільно, ні за ухваленим в подальшому рішенням суду.

Твердження апелянта про те, що у випадку недостатності аліментів ОСОБА_4 не позбавлена можливості звернуться до суду з вимогами про стягнення додаткових витрат, в порядку статті 185 СК України, колегія суддів відхиляє, оскільки на підставі статті 185 СК України підлягають стягненню кошти, які витрачаються одним із батьків в зв'язку з особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), понад суму стягнутих аліментів, в той час як у даній справі розмір аліментів є недостатнім для покриття мінімальних поточних витрат на дітей, необхідних для забезпечення їх фізичного і духовного розвитку, лікування.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 30 березня 2018 року.

Головуючий: Судді: