Номер провадження: 22-ц/785/1487/18
Номер справи місцевого суду: 520/5621/17
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідачі - 1) Головне Управління національної поліції в Одеській області, 2) Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, подану представником ОСОБА_5, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Васильків О.В. 24 жовтня 2017 рокув м. Одесі,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути на його користь з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України, відшкодування моральної шкоди у розмірі - 5 000,00 грн..

ОСОБА_4 обґрунтовує позовні вимоги тим, що слідчими СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до ЄРДР 14.12.2015 р. за № 0007325 по факту надання ОСОБА_6 неправдивих свідчень відносно нього.

Особу про кримінальному провадженню встановлено. Разом з тим, слідство триває 17 місяців, що ніяк не можна трактувати як розумні строки.

Ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2015 р., від 29.01.2016 р., від 01.06.2016 р., від 06.03.2017 р. визнано бездіяльність слідчого неправомірною. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.05.2017 р. скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Бездіяльністю слідчих, відвертим ігноруванням щодо належного проведення розслідування, не проведенням процесуальних дій, не прийняттям процесуальних рішень за його клопотаннями, йому завдано моральної шкоди у вигляді душевних страждань, нервових стресів. З врахуванням ступеня бездіяльності слідчого, глибини душевних страждань та нервового стресу, їх тривалості, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди становить - 5 000,00 грн..

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.10.2017 р. позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України, на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди - 3 000,00 грн. та судовий збір у сумі - 640,00 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 14.12.2015 р. ОСОБА_4 звернувся до СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме щодо злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, скоєного ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4).

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2015 р. у справі № 520/16971/15-к задоволено скаргу ОСОБА_4 та зобов'язано посадових осіб Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_4 від 14.12.2015 р.. Зобов'язано посадових осіб Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку, підтвердити або спростувати факт кримінального правопорушення та забезпечити прийняття законних обґрунтованих процесуальних рішень (а. с. 7).

На підставі заяви позивача ОСОБА_4 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004695 (а. с. 50).

В подальшому ОСОБА_4 неодноразово, а саме 15.01.2016 р., 27.01.2016 р., 13.04.2017 р. та 18.05.2016 р. звертався до СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області зі скаргами на бездіяльність слідчого та з вимогою вчинити певні дії (а. с. 8 - 9, 11 - 12, 14).

Ухвалами слідчих суддів від 29.01.2016 р. (а. с. 10), від 01.06.2016 р. (а. с. 13) були задоволені скарги ОСОБА_4. Ухвалою слідчого судді від 11.05.2017 р. скасовано постанову слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 27.09.2016 р. про закриття кримінального провадження № 0004695. Зобов'язано слідчого надати ОСОБА_4 копію витягу з ЄРДР № 0004695 (а. с. 15).

Таким чином, судом встановлено, що з 14.12.2015 р. (дня звернення ОСОБА_4 до СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) до часу розгляду справи триває кримінальне провадження, по якому позивача визнано потерпілим.

Суд вважає доведеними завдання позивачу моральної шкоди у вигляді душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку із протиправною поведінкою працівників правоохоронних органів щодо нього, порушення нормальних життєвих зв'язків. Однак суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений в позовній заяві є завищеним, в зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає, що моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі - 3 000,00 грн. (а. с. 42 - 46).

Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області вказує, що до управління не заявлено жодної позовної вимоги. Управління не уособлює ні Державний бюджет України, ні Державну казначейську службу України. Стягнення коштів з єдиного казначейського рахунку призведе до нецільового використання коштів Державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди повинно відбуватися з рахунків винних органів, а не з Державного бюджету. Не надано доказів завдання моральної шкоди, наявності наслідково-причинного зв'язку між відповідача та погіршенням життєвих зв'язків, погіршенням стану здоров'я позивача. Безпідставно стягнуто з Державного бюджету судовий збір.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 відзиву на апеляційну скаргу не надав. У судовому засіданні вважав необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що бездіяльністю слідчих, яка полягає у тривалому здійсненні досудового розслідування, йому завдано моральної шкоди.

ГУНП в Одеській області поясненьна апеляційну скаргу не надало. Представника у судове засідання не направило. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщене належним чином. Причини неявки представника не повідомило. Заяв та клопотань не надало.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду рішення, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, надані апеляційному суду заяви, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі вищевказаним вимогам законодавства не відповідає.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного висновку про існування між сторонами правовідносин із завдання фізичній особі моральної шкоди незаконною бездіяльністю посадовою особою органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, необхідність стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 1174, 1176 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду в цій частині.

Чинним законодавством чітко встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконною бездіяльністю органів, що здійснюють досудове розслідування. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила ч. 6 ст. 1176 ЦК України, відповідно до яких така шкода відшкодовується на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

За встановлених обставин права ОСОБА_4 є порушеними і підлягають захисту. Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення відшкодування моральної шкоди.

Аналогічні правові висновки зазначаються в постанові Верховного Суду України від 22.06.2017 р., справа № 6-501цс17.

Доводи апелянта про те, до управління не заявлено жодної позовної вимоги, воно не уособлює ні Державний бюджет України, ні Державну казначейську службу України, відшкодування моральної шкоди повинно відбуватися з рахунків винних органів, а не з Державного бюджету, не надано доказів завдання моральної шкоди, наявності наслідково-причинного зв'язку між відповідача та погіршенням життєвих зв'язків, погіршенням стану здоров'я позивача,колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки управління було залучено до участі у справі у якості територіального органу Державної казначейської служби України. З управління кошти не стягнуто.

За відсутності у резолютивних частинах ухвал слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси від 29.01.2016 р., від 01.06.2016 р. та від 11.05.2017 р. прямих вказівок про визнання бездіяльності слідчих неправомірною, разом з тим у мотивувальних частинах цих ухвал вказується про те, що «…слідчий в незаконний спосіб порушує право учасника кримінального провадження на розгляд його клопотання та реалізацію прав потерпілого. Тому порушені права ОСОБА_4 підлягають захисту і поновленню…». Матеріалами справи підтверджено завдання моральної шкоди позивачу.

Разом з тим, не можна погодитися з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди та формулюванням судом першої інстанції резолютивної частини рішення, а саме щодо - «Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України, на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди - 3 000,00 грн.».

Як вказувалося вище, відповідно до ст. 1174 ЦК Українишкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою.

Пунктами 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45 (далі - Порядок) передбачено, що він визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Доводи апелянта щодо відсутності підстав для стягнення грошей з єдиного казначейського рахунку є обґрунтованими.

Щодо необхідності зміни визначеного судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Статтями 16, 23, 1167 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. п. 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач у позові визначився і вказав, що завдана моральна шкода полягає у душевних стражданнях та нервових стресах (а. с. 3, 1-й абзац зверху). Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди у сумі - 3 000,00 грн., суд першої інстанції, у порушення ст. 11 ЦК України, виходив з того, що позивачу завдано моральну шкоду додатково у вигляді порушених нормальних життєвих зв'язків (а. с. 45).

Визначаючи інший розмір відшкодування завданої моральної шкоди, колегія суддів враховує: 1) викладені в ухвалах слідчих суддів обставини; 2) характер допущених слідчими порушень; 3) глибину душевних страждань.

Враховуючи вищенаведене, вимоги щодо розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю слідчих, необхідно стягнути грошову суму в розмірі - 1 500,00 грн., змінивши таким чином рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Також безпідставно стягнуто на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі - 640,00 грн., оскільки матеріали справи не містять доказів сплати останнім судового збору. ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив, що він не сплачував судовий збір під час розгляду справи у суді першої інстанції. Підстави для стягнення на користь ОСОБА_4 судового збору відсутні.

Доводи апелянта щодо безпідставного стягнення судового збору є обґрунтованими.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області є частково обґрунтованою, а тому є треба задовольнити частково.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для зміни рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального права, порушення норм процесуального права призвело до неправильного визначення розміру відшкодування моральної шкоди та формулювання абзацу другого резолютивної частини рішення суду, колегія суддів вважає, що абзац другий резолютивної частини рішення суду першої інстанції необхідно змінити.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, у зв'язку із відсутності у справі відомостей про звільнення ОСОБА_4 від сплати судового збору та частковим задоволенням апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, на користь останнього необхідно стягнути з ОСОБА_4 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у сумі - 352,0 грн. = 704,00 грн. (а. с. 70, 74) х 50%.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2017 року - змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі - 1 500 (одна тисяча п'ятсот) грн. 00 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого в Казначействі спеціального рахунку».

В решті рішення - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області судовий збір у сумі - 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16 липня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

О. М. Таварткіладзе