Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/455/18
№ 2/733/277/18
Рішення

Іменем України

"20" червня 2018 р.

Ічнянський районний суд Чернігівської області в складі :

головуючого судді Лібстера А.С.

за участю секретарів Пітько О.І., Мошенець Л.М.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. В своїй заяві вказав, що згідно рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2010 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця. На даний час він ніде не працює та доглядає за бабусею, яка потребує стороннього догляду та медичного обслуговування. Вважає, що його сімейне і матеріальне становище не може забезпечити виплату аліментів, які стягуються з нього на даний час, та приводить його в скрутне матеріальне становище, так як щомісячний розмір аліментів становить 1503 гривні. Крім того стан його здоровя на теперішній час також погіршився. Просить зменшити розмір аліментів на користь ОСОБА_2 з 1/4 частки до 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісяця.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, оскільки він ніде не працює, доглядає за бабусею похилого віку та через це не може піти на роботу. Має тільки дохід у вигляді компенсації за надання соціальних послуг громадянам похилого віку в розмірі 170 гривень на місяць по догляду за своєю бабусею ОСОБА_5. У разі задоволення його позовних вимог просить встановити фіксовану суму виплати аліментних платежів.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти позову та вказала, що позивач є працездатною особою, натомість він ніде не працює, ніколи не цікавиться життям свого сина ОСОБА_4, його потребами. Вказує на існуюче та не скасоване рішення суду, щодо стягнення аліментів з позивача. Просила в позові відмовити.

Суд, вислухавши доводи позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, від шлюбу між позивачем та відповідачем, вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4); згідно рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2010 року, з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 5). На даний час позивач доглядає за бабусею ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою Гужівської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області від 20.03.2018 року № 03-13/111 (а.с.6). Джерелом доходу позивача ОСОБА_1 є компенсація за надання соціальних послуг громадянам похилого віку бабусі ОСОБА_5 щомісячно, що підтверджується копією довідки Управління соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації від 21.03.2018 року № 06-05/361 (а.с. 8).

Стаття 182 СК України вказує, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід зясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоровя сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів обставини, на які посилається в своєму позові, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані позивачем докази, у своїй сукупності, не дають суду достатніх підстав вважати, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, у нього, як у платника аліментів, суттєво змінилося матеріальне становище. Незважаючи на те, що єдиним джерелом доходу ОСОБА_1 є компенсація за надання соціальних послуг громадянам похилого віку, позивач є працездатною особою, при цьому доказів про те, що він має незадовільний стан здоровя суду не надано.

На думку суду, обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності у позивача на утриманні бабусі, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру. Суд вважає, що розмір стягуваних аліментів не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

Інших доводів та доказів на їх підтвердження, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, позивачем суду надано не було.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач як батько неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, здатний сплачувати встановлені аліменті платежі, а тому підстав для задоволення його позовних вимог в частині зменшення стягуваних з нього аліментів суд не знаходить, у звязку з чим у задоволенні його позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4,19,76,80,81, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 182, 192 СК України, роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. С. Лібстер