ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року

м.Суми

Справа №592/11401/16-ц

Номер провадження 22-ц/788/986/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Біляєвої О. М. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи: Сумська міська державна нотаріальна контора Сумської області Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Головне Управління держгеокадастру у Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 квітня 2018 року в складі судді Князєва В.Б., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 12 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

08 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточнивши його в подальшому, мотивуючи тим, що 30 травня 2003 року його баба, ОСОБА_3, склала заповіт. Згідно заповіту ОСОБА_3, будучи власником житлового будинку № 46 по вул. Островського в м. Суми заповідала йому 41/100 частину житлового будинку № 46 по вул. Островського в м. Суми разом з надвірними та побутовими будівлями, ОСОБА_2 - 59/100 вказаного житлового будинку з надвірними та господарчими будівлями: в житловому будинку «А-1» кімнату «1-4», площею 5,6 кв. м, кімнату 1-5, площею 11,7 кв. м, кімнату 1-6, площею 18,1 кв. м, коридор 1-3, площею 3,9 кв. м, із житлової прибудови «А1-1» кухню, площею 8,6 кв. м, сіни « а1», 1/2 частину погреба «Дпр», сарай під літерою «Е», туалет під літерою «У», 1/2 частину паркану, йому ОСОБА_4 заповідала в житловій прибудові «А1-1» кімнату 1-2, площею 18,8 кв. м, кухню 1-7, площею 8,5 кв. м, тамбур «а2», сарай під літерою «Б», 1/2 частину погреба «Дпр», 1/2 частину паркану, що становить 41/100 житлового будинку і надвірних будівель, а 12 грудня 2006 року ОСОБА_3 подарувала йому 48/100 вказаного житлового будинку і надвірних будівель з житлового будинку «А-1» житлову кімнату, 1-4, площею 5,6 кв. м, із житлової прибудови «А1-1» житлову кімнату 1-2, площею 14,8 кв. м, кухню 1-7, площею 8,5 кв. м, тамбур «а», 1/2 частину погреба «Д», сарай «е» та 1/2 частину огорожі. Після укладення договору дарування заповіт не змінювався. ОСОБА_3 подарувала йому також 48/100 частини земельної ділянки від загальної площі 0,0600 га, на якій розташовані житловий будинок і надвірні будівлі. 24 червня 2008 року ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилася спадщина. До складу спадкового майна входить 52/100 житлового будинку з надвірними і господарськими будівлями за адресою: м. Суми, вул. Островського, 46, і 52/100 земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок і надвірні будівлі. Після укладення договору дарування заповіт не змінювався, не відмінявся, тому він вважає, що до складу спадщини входить 52/100 частини житлового будинку і надвірних будівель, від яких він має право успадкувати 41/100 частину, а відповідач - 59/100 частин, це становить 21/100 та 31/100 частини житлового будинку, надвірних будівель і споруд. Спадщину після смерті ОСОБА_3 він прийняв, на день відкриття спадщини він був зареєстрований і проживав разом з спадкодавцем за адресою: м.Суми, вул.Островського, 46. ОСОБА_2, знаючи, що він є спадкоємцем за заповітом на майно померлої ОСОБА_3, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 27 квітня 2012 року нотаріусом ІІ-ї СДНК ОСОБА_5, ОСОБА_2 відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що укладення договору дарування змінило /зменшило/ склад спадщини, посилаючись на ті обставини, що вони спадкоємці не дійшли згоди щодо тлумачення заповіту, а також те, що частина заповіданого майна ОСОБА_2 подарована спадкодавцем за життя ОСОБА_6, а саме із житлового будинку «А-1» - житлова кімната 1-4, площею 5,6 кв. м та й саме укладення договору дарування 48/100 часток житлового будинку - цим змінений склад спадщини, заповіт не був змінений, тому необхідно було звертатися до суду для належного тлумачення заповіту. Він звертався до Зарічного районного суду м.Суми з заявою про тлумачення заповіту, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 липня 2012 року в задоволенні його вимог відмовлено. 23 серпня 2012 року нотаріусом ІІ-ї СДНК ОСОБА_7 відмовлено ОСОБА_2Є в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що на момент відкриття спадщини у померлої 24.06.2008 р. ОСОБА_3 у власності перебувало 52/100 частки житлового будинку і надвірних будівель, а частина заповіданого майна ОСОБА_2Є спадкоємицею за життя подарована йому, укладання договору дарування 48/100 часток житлового будинку змінило склад спадщини, а заповіт змінений не був, відмовлено в звязку з невідповідністю майна належного заповідачу на момент смерті часткам вказаним в заповіті і в даній ситуації не можливо було видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки неможливо було вирахувати конкретну частку кожного спадкоємця. Таким чином йому було рекомендовано знову звернутися до суду з питанням визнання права власності на частину будинку і надвірних будівель у порядку спадкування. 13 грудня 2013 року державним нотаріусом ІІ-ї СДНК видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину земельної ділянки, не дивлячись що ним, а також нотаріусом ОСОБА_7 зроблені відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину. Вважає, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 видане з порушенням закону, після відмови в видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус не мав права видавати свідоцтво про право на спадщину. Він вважає, що має право на 21/100 частину спадкового майна за заповітом після смерті ОСОБА_3, так як на момент відкриття спадщини ОСОБА_3 була власником лише 52/100 частин житлового будинку і надвірних будівель за адресою: м. Суми, вул. Островського, 46, тобто до складу спадщини входять всі права та обовязки ОСОБА_3 в частині 52/100 вказаного житлового будинку, а не в частині усього будинку, як вказано в заповіті. Оскільки до складу спадщини входить не весь будинок, а лише 52/100 його частини, від яких згідно заповіту, він має успадкувати 41/100, а ОСОБА_2 59/100, що на день відкриття спадщини становить 21/100 та 31/100 частини усього будинку. Спадкування повинно відбутися з урахуванням зменшення частки спадкодавця у праві власності на будинок після укладення договору дарування. 23 лютого 2015 року була подана скарга на дії державного нотаріуса ОСОБА_5 до Головного управління юстиції у Сумській області. 20 березня 2015 року керівництвом Головного управління юстиції йому повідомлено, що державний нотаріус ОСОБА_5 порушив вимоги чинного законодавства - ч. 4 ст. 1236 ЦК України та ч. 1 ст. 346 ЦК України, відповідно до яких чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Так як частина майна охоплена заповітом, на час відкриття спадщини вже не перебувала у власності спадкодавця, воно не може бути обєктом спадкування, а також право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Таким чином, державний нотаріус ОСОБА_5, всупереч заповіту та договору дарування, видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2, в якому засвідчив право власності ОСОБА_2 на всі 52/100 майна померлої ОСОБА_3, чим повністю залишив його без спадкового майна, за даних обставин його право на отримання спадщини за заповітом порушене. У звязку з цим, просив визнати недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 24 червня 2008 року, видане ОСОБА_2 13 грудня 2013 року ІІ-ю СДНК, зареєстроване в реєстрі за № 2-2126, спадкова справа № 1033/2008 на 52/100 частки житлового будинку і надвірних будівель за адресою: м. Суми, вул. Островського, 46; свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 24 червня 2008 року, видане ОСОБА_2 13 грудня 2013 року ІІ-ю СДНК, зареєстроване в реєстрі за № 2-2128 на 52/100 частки земельної ділянки за адресою: м.Суми, вул. Островського, 46; визнати за ним право власності на 41/100 частину спадкового майна, що становить 21/100 частину від усього домоволодіння, за адресою: м. Суми, вул. Островського, 46, до складу якого входить у житловому будинку «А-1» кімната 1-5, площею 11,2 кв. м, кімната 1-6, площею 18,1 кв. м, коридор 1-3, пл. 3,9 кв. м; у житловій прибудові «а-1» - кухня «1-1», площею 7,6 кв. м, сіни «а1», частина погреба «Д», убиральня «У», частина огорожі № 1 -2 за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 24 червня 2008 року; визнати за ним право власності на 41/100 частину спадкового майна - земельну ділянку, що становить 21/100 частину земельної ділянки від загальної площі 0,0600 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд, (присадибна ділянка), кадастровий номер :20:023:0066, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 24 червня 2008 року.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

При цьому вказує, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 грудня 2013 року на 52/100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Островського, 46, зареєстроване в реєстрі за № 2-2126, а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13 грудня 2013 року на 52/100 частини земельної ділянки, загальною площею 0,0600 га, що розташована за адресою: м. Суми, вул. Островського, 46, кадастровий номер :20:023:0066, видані ОСОБА_2 підлягають визнанню недійсними відповідно до ст. 1301 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі не подавався.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України так інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8, пояснення ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1Є задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно заповіту від 30 травня 2003 року вбачається, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті належний їй житловий будинок за № 46 з надвірними та побутовими будівлями, що знаходиться в м. Суми по вул. Островського, заповіла в таких частинах: ОСОБА_2: в житловому будинку «А-1» кімнату 1-4, пл. 5,6 кв. м; кімнату 1-5, пл. 11,7 кв. м; кімнату 1-6, пл. 18,1 кв. м; коридор 1-3, пл. 3,9 кв.м.; із житлової прибудови «А1-1»: кухню 1-1, пл. 8,6 кв. м, сіни «а1», 1/2 частину погреба «Дпр», сарай під літерою «Е», туалет під літерою «У», 1/2 частину паркану, що згідно визначення ідеальної долі домоволодіння становить 59%; ОСОБА_1: в житловій прибудові «А1-1» кімнату 1-2, пл. 14,8 кв. м; кухню 1-7, пл. 8,5 кв. м; тамбур «а2», сарай під літерою «Б», 1/2 частину погреба «Дпр» та 1/2 частину паркану, що становить 41% згідно визначення ідеальної долі домоволодіння. Приватизовану земельну ділянку, яка знаходиться біля цього житлового будинку і розташована по вул. Островського в м. Суми, буд. 46 заповіла: 59% - ОСОБА_2, а 41% - ОСОБА_1 (а.с. 7).

24 червня 2008 року померла ОСОБА_3 (а.с. 9).

З листа від 27 квітня 2012 року, виданого державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що спадкоємці не дійдуть згоди щодо тлумачення заповіту, а також те, що частина заповіданого майна ОСОБА_2 подарована спадкодавицею за життя ОСОБА_1, а саме: із житлового будинку «А-1» житл. кімн. 1-4, пл. 5,6 кв. м та й саме укладення договору дарування 48/100 часток житлового будинку змінило (зменшило) склад спадщини, а сам заповіт не був змінений (а.с. 8).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 липня 2012 року в задоволенні позовів сторін про тлумачення заповіту відмовлено (а.с. 9).

Постановою державного нотаріуса Другої Сумської державної нотаріальної контори від 23 серпня 2012 року у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_10, яка діє від імені ОСОБА_1, а саме, видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, що розташований за адресою: м.Суми, вул.Островського, 46, відмовлено у звязку з невідповідністю майна, належного заповідачу на момент смерті, часткам, вказаним у заповіті (а.с. 10).

Згідно договору дарування 48/100 часток земельної ділянки від 12 грудня 2006 року, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 48/100 частин земельної ділянки від загальної площі 0,0600 га, із якої 0,0320 га знаходиться під будівлями та іншими угіддями, а 0,0280 га знаходиться під ріллею, розташовану в м. Суми, вул. Островського, 46 (а.с. 21-22).

Дана земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-CM № 015851, виданого Сумською міською радою 15 травня 2002 року та зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 17729 (а.с. 107).

Відповідно до договору дарування 48/100 часток житлового будинку від 12 грудня 2006 року, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1, а останній прийняв в дар із належного ОСОБА_3 житлового будинку з надвірними та побутовими будівлями за номером 46, що знаходиться в м. Суми по вул. Островського, згідно визначеної ідеальної долі або відчужуваної частки будинку № 46 по вул. Островського м. Суми, виданого КП «Сумське міське БТІ» 17 серпня 2006 року, що є невідємною часткою витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за № 11820256, виданого КП «Сумське міське БТІ» 13 вересня 2006 року: із житлового будинку «А-1»: житлову кімнату 1-4, пл. 5,6 кв. м; із житлової прибудови «А1-1»: житлову кімнату 1-2, пл. 14,8 кв. м; кухню 1-7, пл. 8,5 кв. м; тамбур «а», 1/2 частину погреба «Д», сарай «Е» та 1/2 частину огорожі № 1-2, що становить 48/100 частин (а.с. 69-70).

З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що право власності ОСОБА_1 на 48/100 часток будинку № 46 по вул. Островського в м.Суми зареєстровано в КП «Сумське БТІ» (а.с. 24).

З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори 13 грудня 2013 року за реєстровим № 2-2126 вбачається, що ОСОБА_2 було отримано у спадщину 52/100 часток житлового будинку під № 46, що знаходиться по вул. Островського в м. Суми. 52/100 частки складає: у житловому будинку А-1: кімната 1-5, пл. 11,2 кв. м, кімната 1-6, пл. 18,1 кв. м, коридор 1-3, пл. 3,9 кв. м; у житловій прибудові: А1: кухня 1-1, пл. 7,6 кв. м; сіни а1; 1/2 частина погреба Д; убиральня У; 1/2 частина огорожі № 1-2 (а.с. 197).

13 грудня 2013 року ОСОБА_2 було отримано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 52/100 часток земельної ділянки, загальною площею 0,0600 га, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: м. Суми, вул. Островського, 46 (а.с. 116).

Відповідно до довідки КП «Сумське міське БТІ» від 12 квітня 2012 року, житловий будинок за адресою: м. Суми, вул. Островського, 46, належав: 48/100 часток - ОСОБА_1, 52/100 часток - померлій ОСОБА_3 (а.с. 79).

Отже, до 52/100 частин, належних ОСОБА_3 на час смерті, входили: в житловому будинку «А-1» № 46 по вул. Островського в м.Суми - кімната 1-5, пл. 11,2 кв. м; кімната 1-6, пл. 18,1 кв. м; коридор 1-3, пл. 3,9 кв. м; із житлової прибудови «А1-1» - кухня 1-1, пл. 7,6 кв. м; сіни «а1», 1/2 частина погребу «Дпр», туалет під літерою «У», 1/2 частина паркану та сарай «Б».

Після укладення договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки заповіт ОСОБА_3 не змінювала.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що оскільки спадкодавцем нового заповіту оформлено не було, а отже її воля не змінилася, а тому оскільки всі приміщення, які вона заповіла позивачеві (подарувала), тому в цій частині заповіт виконанню не підлягає, а отже, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 52/100 частин житлового будинку і надвірних будівель та 52/100 частин земельної ділянки за адресою: м. Суми, вул. Островського, 46, видане ОСОБА_2, не суперечить вимогам закону і не порушує права ОСОБА_1

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З договору дарування від 12 грудня 2006 року вбачається, що перелік конкретних житлових приміщень, які ОСОБА_3 бажала за заповітом передати ОСОБА_1, повністю співпадає з приміщеннями, переданими йому в дар за договором дарування (за винятком кімнати 1-4, пл. 5,6 кв. м, в житловому будинку «А-1» № 46 по вул. Островського в м. Суми та сараю «Е»). Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого ОСОБА_2 від 13 грудня 2013 року, державним нотаріусом не було включено в свідоцтво кімнату 1-4, пл. 5,6 кв. м, в житловому будинку «А-1» № 46 по вул. Островського в м. Суми та сарай «Е», оскільки вказану кімнату та сарай спадкодавець подарувала ОСОБА_1 за договором дарування.

З тексту заповіту вбачається, що у ньому перераховані окремі житлові приміщення, які мають перейти за заповітом ОСОБА_2 та окремі житлові приміщення, які мають перейти за заповітом ОСОБА_1 При цьому зазначена та ідеальна доля у житловому будинку, якій відповідають дані приміщення, у відсотковому відношенні, однак не зазначені частки у житловому будинку, які мають перейти позивачеві та відповідачу, та які не можуть співпадати з ідеальною долею.

З тексту договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 12 грудня 2006 року вбачається, що йдеться не про ідеальну долю, а про частини, тобто за договорами дарування ОСОБА_1 отримав у власність 48/100 частин жилого будинку з визначенням жилих та нежилих приміщень, та 48/100 частин земельної ділянки за адресою: м. Суми, вул. Островського, 46.

За таких обставин, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки спадкодавцем нового заповіту оформлено не було, а отже її воля не змінилася, а тому оскільки всі приміщення, які вона заповіла позивачеві (подарувала), тому в цій частині заповіт виконанню не підлягає, а отже, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 52/100 частин житлового будинку і надвірних будівель та 52/100 частин земельної ділянки за адресою: м. Суми, вул. Островського, 46, видане ОСОБА_2, не суперечить вимогам закону і не порушує права ОСОБА_1 Представник позивача ОСОБА_8 підтвердив, що оспорюваними свідоцтвами право власності позивача на майно, набуте за договорами дарування, не порушується.

Тобто, видаючи оспорювані свідоцтва, нотаріус обґрунтовано виходив з чіткого переліку майна, що заповідалося відповідачу та перебування цього майна у власності спадкодавця на час смерті.

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи і надав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального права при додержанні норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді : О.М. Біляєва

ОСОБА_11