АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2018 року м. Одеса

справа №2-3192/10

провадження №22-ц/785/5435/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря Сідлецької Ю.С.,

учасники справи:

заявник-старший державний виконавець другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Моргун Олександр Васильович,

стягувач-публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

боржник-ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 30 січня 2018 року у складі судді Загороднюка В.І.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року старший державний виконавець другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Моргун О.В (далі-другий відділ Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області, державний виконавець) звернувся до суду із поданням про тимчасову заборону у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа.

Зазначав, що на виконанні другого Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області, знаходиться виконавче провадження ВП №53811558 з виконання виконавчого листа № 2-3192/10, виданого Приморського районного суду м. Одеси 16 травня 2014 року, про стягнення зі ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі-ПАТ «УкрСиббанк») заборгованість у розмірі 2 320 528,38 грн.

Посилаючись на те, що:

-ОСОБА_3 отримував як копію постанови про відкриття виконавчого провадження так і виклики державного виконавця, проте до відділу не з'явився та не надав пояснення щодо невиконання рішення суду;

-прийнятими заходами майно боржника не виявлено,

заявник просив задовольнити його подання.

Подання розглянуто за відсутності державного виконавця.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2018 року подання державного виконавця задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа - до виконання зобов'язань за виконавчим листом № 2-3192/10 від 16 травня 2014 року, що видав Приморський районний суд м. Одеси.

Ухвала, в якій наведені всі дії, зазначені державним виконавцем у своєму поданні щодо виконання рішення суду, норми ст.441 ЦПК України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду громадян до України», мотивована тим, що за боржником є заборгованість щодо виконання зобов'язань, що він особисто отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, однак до відділу не з'явився та не надав пояснення щодо невиконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволені подання державного виконавця.

Неправильність ухвали суду апелянт мотивував порушенням норм процесуального права.

Зокрема, заявник зазначив, що у порушення ст. 441 ЦПК України подання державного виконавця розглянуто судом без участі державного виконавця, що він (ОСОБА_3) є громадянином Литви, постійно проживає на території цієї держави, інколи перетинає державний кордон України, кожний раз орендуючи квартиру для проживання. Про відкриття виконавчого провадження, складення акту державним виконавцем, викликів останнім його до відділу, йому нічого не відомо, оскільки у дати, зазначені у поданні, він не перебував на території України, що підтверджується відмітками у його закордонному паспорті.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу державний виконавець та представник стягувача не скористались.

Жоден з учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, клопотання про поважність причин неявки в суд не подали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 20 квітня 2017 року представник ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області із заявою про відкриття виконавчого провадження про стягнення зі ОСОБА_3 на користь банка суми заборгованості за кредитним договором № 0 від 09 жовтня 2006 року у розмірі 2 318 708,38 грн., суми державного збору у розмірі 1 700 грн., суми витрат на ІТЗ у розмірі 120 грн., що загалом складає 2 320 528,38 грн. До заяви було додано оригінал виконавчого листа № 2-3192/10, виданий Приморським районним судом м.Одеси 16 травня 2014 року (т.2 а.с.18).

На підставі зазначеної заяви 21 квітня 2017 року старший державний виконавець Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області Волкунович А.Ю. ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження (т.2а.с.17).

Разом з тим, в т.2 на а.с.19 міститься копія дубліката виконавчого листа № 2-3192/10, виданого Приморським районним судом м.Одеси 16 травня 2014 року (т.2а.с.19).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 липня 2018 року частково задоволена скарга ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 18 лютого 2014 року про видачу дубліката виконавчого листа.

Зазначена ухвала скасована, а у задоволенні заяви ПАТ «УкрСиббанк» про видачу дублікатів виконавчих листів по цивільній справі № 2-3192/10 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 2 318 708,38 грн. за кредитним договором № 0 від 09 жовтня 2006 року та в сумі 2 152 881,96 грн. за кредитним договором № 0 від 06 листопада 2007 року відмовлено (т.2 а.с. 88-90).

За таких обставин ухвала суду першої інстанції від 30 січня 2018 року про тимчасову заборону у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа підлягає безумовному скасуванню.

Крім того ,колегія суддів зазначає й інші підстави для скасування судового рішення.

Так, відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно п.19 ч.3ст.18 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі-Закон №1404-VIII) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи чи керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Реалізація цих прав здійснюється шляхом звернення державного виконавця до суду в порядку ст. 441 ЦПК України з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, яка також визначає, що суб'єктом звернення до суду є державний виконавець, яким відкрито виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Аналогічна норма містилася й у ст.377-1 ЦПК України (в редакції 2004 року), на яку, звертаючись до суду з поданням у січні 2018 року, помилково послався державний виконавець.

Тобто за вимогами зазначених норм закону юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду пов'язано з наявністю факту ухилення боржника від виконання зобов'язання за рішенням.

Постановляючи ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України суд першої інстанції не зазначив мотиви, з яких він дійшов висновку про необхідність задовольнити подання заявника, а лише констатував факт наявності заборгованості, отримання постанови про відкриття виконавчого провадження та неявку до державного виконавця.

Тобто, у порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України, в ухвалі суду не зазначено в чому саме полягає навмисне чи інше свідоме невиконання боржником зобов'язань за рішенням та міститься помилкове посилання на Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду громадян до України», оскільки ОСОБА_3 є громадянином Литви, а положення зазначеного закону поширюються лише на громадян України.

Неможливо також зрозуміти, яким чином суд встановив, що 27 жовтня 2017 року ОСОБА_3 отримав саме постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження (яка була ухвалена 21 квітня 2017 року), якщо рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не містить інформацію, що була у відправленні, а розписка отримувача містить підпис (прописом по-російські «ОСОБА_3»), яким ОСОБА_3 у документах, що містяться у справі не розписувався (т.2 а.с.16; т.1 а.с.19-22,27,35,36,44,47,195, т.2 а.с.33,38,65,66 тощо).

Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції допущено порушення процедури розгляду подання державного виконавця, оскільки воно розглянуто у відсутність державного виконавця участь якого, відповідно до вимог ч.4ст. 441 ЦПК України, є обов'язковою.

Суд також не постановив ухвалу про прийняття подання до свого провадження та призначення судового засідання.

Не виявив бажання державний виконавець прийняти участь в судовому засіданні й у суді апеляційної інстанції та ухилився від надання апеляційному суду матеріалів виконавчого провадження № 53811558 або надати суду завірену належним чином копію вказаного виконавчого провадження на підставі ухвали апеляційного суду від 24 травня 2018 року (т.2а.с.52).

За відсутності державного виконавця Моргуна О.В. та без надання ним матеріалів виконавчого провадження апеляційний суд був позбавлений можливості перевірити чи є він належним суб'єктом звернення до суду із поданням.

Так, згідно змісту постанови про відкриття виконавчого провадження № 53811558 від 21 квітня 2017 року про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» кредитної заборгованості, запитів відносно вказаного боржника до ДФС, ПФУ, РСЦ, вбачається , що вони складені державним виконавцем Волкунович А.Ю. (т.2а.с.13,14,15,17).

У випадку заміни державного виконавця після відкриття виконавчого провадження до подання мають бути додані документи, які підтверджують, що з поданням до суду звернувся саме той виконавець, який здійснює виконання за конкретним виконавчим документом.

Тому сам по собі факт складання державним виконавцем Моргун О.В. виклику боржника у жовтні 2017 року, акту від 17 листопада 2017 року про неможливість потрапити у квартиру боржника (без зазначення понятих), запиту від 22 листопада 2017 року до Державного реєстру речових прав, що додані до подання, не може бути належним доказом того, що виконавче провадження № 53811558 перебуває в його провадженні.

Надані апелянтом в якості доказу копії сторінок свого закордонного паспорту, що підтверджують його відсутність на території України в той час, на який є посилання у поданні, колегія суддів не може вважати достовірними доказами, оскільки на їх підставі неможливо встановити, що вони, крім сторінки в т.2 а.с.66, саме з паспорту ОСОБА_3(т.2а.с.66зв.-67).

Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 30 січня 2018 року скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Моргуна Олександра Васильовича про заборону виїзду за межі України ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова в частині забезпечення позову може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 липня 2018 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков