Справа № 204/1994/18
Провадження № 2/204/954/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2018 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра-Україна» про відшкодування моральної шкоди,-

В С ТА Н О В И В:

У березні 2018 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 70 000,00 грн. моральної шкоди, а також щомісячно на утримання ОСОБА_5 2 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.10.2016 року близько 09.35 годин в Чечелівському районі м. Дніпра на вул. Робочій, в районі перехрестя з вул. Уральською, автомобіль ГАЗ 31029, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 на пішохідному переході і світлофорі скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5, який внаслідок цього лежав на дорозі без свідомості. Швидкою допомогою був доставлений на лікування у відділення церебральної нейрохірургії №2 обласної клінічної лікарні ім. Мечникова. Повний діагноз: «Открытая черепно-мозговая травма (автодорожня), ушиб головного мозга ІІ степени, субарахноидальное кровоизлияние, внутрижелудочное кровоизлияние, ушибы и ссадины мягких тканей лица и головы. Левосторонняя гемиплегия». За даним фактом 26.10.2016 року внесено інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000872 з попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 08.02.2017 року кримінальне провадження було закрито з підстав відсутності складу кримінального правопорушення. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.07.2017 року вищевказану постанову слідчого скасовано з тих підстав, що слідчий не допитував потерпілого з приводу начебто відмови від проходження експертизи та підписанням розписок у непритомному стані. Фактично, кримінальне правопорушення було закрито через начебто неможливість встановлення ступеня тілесних ушкоджень позивача. Проте, сам факт ДТП та порушення правил дорожнього руху Відповідачем не спростовано. Окрім фізичної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача також завдано позивачу немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті останнього: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, виснажливі головні болі, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. В момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, в результаті якої позивачу були заподіяні середньої тяжкості (в подальшому перекваліфіковані у легкі) тілесні ушкодження, позивач переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху за своє здоров'я та життя, а також виникнення лівосторонньої геміплегії (параліча). В подальшому, позивач був вимушений проходити лікування, витерплювати болісні лікувальні та діагностичні процедури. Впродовж всього періоду лікування, почувався незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення), неспроможність себе обслуговувати. Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив. Таким чином, внаслідок суспільно-небезпечних дій відповідача, позивачу були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру його немайнових втрат, становить 70 000,00 грн., які підлягають відшкодуванню (компенсації) відповідачем у повному обсязі. Також позивач просив стягнути з відповідача щомісячно 2 000,00 грн., які він розцінює як збитки, та які складаються з приблизної щомісячної суми витрат на придбання ліків, оскільки внаслідок ДТП позивач ОСОБА_5 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, про що свідчать виписки з медичної карти. У виписках призначено медичні препарати для постійного лікування. З урахуванням того, що деякі медичні препарати вживаються по декілька упаковок на місяць, реальна вартість складає більш ніж 2 000,00 грн. Таким чином, щомісячне стягнення з відповідача у розмірі 2 000,00 грн. є фактичними витратами, тобто зьбитками, яких зазнає відповідач через відновлення свого стану здоровя, яке було погіршено внаслідок ДТП. При цьому в обґрунтування стягнення моральної шкоди посилався на ст.ст. 23, 1167 ЦК України, а в обґрунтування стягнення щомісяця 2 000,00 грн. як збитків посилався на ст. 22 ЦК України. Звертав увагу суду, що відповідач, на неодноразові звернення позивача, на сьогоднішній день добровільно не відшкодував моральну шкоду, завдану вчиненням ним дорожньо-транспортної пригоди, уникає зустрічей, ігнорує пропозиції позивача та всіляко відмовляється врегулювати дане питання у позасудовому порядку. Відповідач поводиться зухвало та гордиться тим, що його до відповідальності не притягнуто. У звязку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

22 червня 2018 року представник позивача - ОСОБА_2 надав на адресу суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що однією з позовних вимог ОСОБА_5 є стягнення з ОСОБА_3 щомісячно на утримання ОСОБА_5 2 000,00 грн. Зазначена сума є сумою приблизних щомісячних витрат на ліки, які прописані позивачу лікарями в медичних картах стаціонарного хворого, а також наведено вартість та назви препаратів в аптеках м. Дніпра.

05 липня 2018 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 надала до суду відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнає в повному обсязі з огляду на наступне. Позивач вважає відповідача - ОСОБА_3 винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, отже має право на відшкодування моральної шкоди на підставі вимог ст. 23 ЦК України та ч. 1 ст. 1167 КК України саме з відповідача. Оскільки сторона позивача будує правове обгрунтування позовних вимог саме на винуватості відповідача у скоєні дорожньо-транспортної пригоди та враховуючи вимоги ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених нею вимог, слід вказати про відсутність вини ОСОБА_3 у отриманні позивачем тілесних ушкоджень. Ні вироком суду, ні постановою в рамках справ про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 не визнано винним у скоєні ДТП. Більш того, відсутні будь-які докази, які підтверджують винуватість саме відповідача у скоєнні ДТП, одночасно, навпаки, існують всі підстави вважати, що ДТП відбулося виключно з вини ОСОБА_5, який нехтуючи правилами дорожнього руху України, раптово вибіг на проїзну частину дороги, перед самим автомобілем відповідача. Таким чином, не має жодних підстав вважати ОСОБА_3 винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 26.10.2016 року, та особою, яка повинна відшкодувати моральну шкоду, саме за ч.1 ст. 1167 ЦК України. Крім того, відповідач ОСОБА_3 01.07.2016 року уклав страховий поліс № АК/6083882 з приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра-Україна». Тобто, на даний час незрозуміло з яких підстав позивач намагається стягнути кошти саме з ОСОБА_3, а не з ПАТ «СК «Саламандра-Україна». Також, позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоди виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що саме ДТП від 26.10.2016 року вплинуло на здоров'я позивача на вказану суму. В матеріалах позовної заяви відсутній причинний зв'язок між діями відповідача при ДТП, його винуватістю в ньому та наслідками у вигляді моральної шкоди у розмірі 70 000 грн. і 2 000 грн. щомісячно та необхідності регулярного вживання позивачем саме тих медичних препаратів, які зазначені в переліку їх вартості. Після подій дорожньо-транспортної пригоди від 26.10.2016 року саме відповідач ОСОБА_3 взяв на себе тягар по лікуванню ОСОБА_5, в тому числі за хвороби, які не мають жодного відношення до події ДТП, не зважаючи, що це є дуже затратним фінансово. Так, саме ОСОБА_3 повністю забезпечував матеріально ОСОБА_5 всім необхідним, в тому числі за власний кошт покупав необхідні ліки, виписані згідно рецептів, оплачував доглядальниць та фахівців для проведення фізкультури з ОСОБА_5 Відповідач надавав також гроші безпосередньо ОСОБА_5 та його оточенню, в тому числі ОСОБА_6 та сину позивача ОСОБА_7, на лікування. У звязку з викладеним, просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, було залучено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра-Україна».

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві і додаткових письмових поясненнях, та просили позовну заяву задовольнити. Представник позивача ОСОБА_1 додатково пояснила, що вона доглядає за позивачем та надає йому допомогу. Відповідач допомогу позивачу не надає. Грошові кошти на лікування позивача відповідач ніколи не надавав, однак іноді купував ліки. У січні 2017 року кримінальне провадження за фактом ДТП було закрито, у звязку з тим, що позивач начебто написав розписку, що не має претензій до відповідача, про що вона та позивач не знали. Потім вони подали скаргу на постанову про закриття кримінального провадження та вказану постанову скасували.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував та просив суд відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Визнав ту обставину, що він дійсно здійснив наїзд на ОСОБА_5 керуючи своїм автомобілем ОСОБА_2, оскільки той раптово вийшов на пішохідний перехід. Додатково пояснив суду, що після ДТП він з дітьми позивача домовився про те, що протягом року він буде лікувати позивача. Одразу він оплатив 1 000,00 грн., а потім ще 2 500,00 грн. Розписку за ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_5 не має претензій до ОСОБА_3 написав за ОСОБА_5 його син, оскільки ОСОБА_5 неграмотний. Також він найняв доглядальницю та фахівця з фізкультури, щоб вони допомагали позивачу відновити своє здоровя після аварії.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечувала та просили суд відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Допитана у судовому засіданні 10 липня 2018 року у якості свідка ОСОБА_1 суду пояснила, що позивача ОСОБА_5 вона знає вже 12 років, раніше вони разом з ним працювали. Після події ДТП ОСОБА_5 попросив її доглядати за ним. ДТП сталась 26 жовтня 2016 року. Вона з ОСОБА_5 переходили дорогу по пішохідному переходу. ОСОБА_5 йшов за один шаг за нею. Вона побачила мікроавтобус, а за ним їхав автомобіль ОСОБА_2, це був відповідач ОСОБА_3, який і збив ОСОБА_5. Після ДТП була викликана поліція та швидка допомога, у ОСОБА_5 з вуха текла кров. Швидка допомога відвезла ОСОБА_5 у лікарню. Вона доглядала за ним та допомагала. Згодом приїхав ОСОБА_3 ОСОБА_3 з сином позивача писали якісь бумаги та давали їх підписувати ОСОБА_5, говорячи про те, що це згода на лікування у лікарні Мечникова. На лікування відповідач грошей не надавав. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 у другий раз було закрито з причини того, що експертиза показала, що позивачу заподіяні лише легкі тілесні ушкодження. Грошових коштів особисто їй ОСОБА_3 не надавав, а купував лише інколи ліки за рецептами і передавав їх лікарям. Грошові кошти на картку Приватбанку від ОСОБА_3 вона також не отримувала. ОСОБА_5 казав їй, що також не отримував від ОСОБА_3 грошових коштів. Доглядальниць відповідач для лікування позивача також не наймав.

Допитана в судовому засіданні 10 липня 2018 року в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що вона працює у Пятій міській лікарні інструктором лікувальної фізкультури. Відповідач ОСОБА_3 попросив її доглядати за позивачем ОСОБА_5, та оплачував її послуги щодо лікування ОСОБА_5 Спочатку, приблизно протягом перших трьох тижнів ОСОБА_3 додатково наймав її та вона кожного дня займалась з ОСОБА_5 ОСОБА_3 сплачував кожний раз їй по 100,00 грн. та зранку приходив поцікавитись станом ОСОБА_5, іноді він був присутнім при її заняттях з ОСОБА_5 ОСОБА_5 поводив себе адекватно та всіх впізнавав. Також, ОСОБА_5 розповідав їй, що усі витрати по лікуванню несе ОСОБА_3 ОСОБА_5 проходив мінімум три курси лікування. Скільки точно днів ОСОБА_5 лежав у лікарні вона не памятає, однак усі були зацікавлені в тому, щоб швидше поставити ОСОБА_5 на ноги.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та визнавалося обома сторонами, що 26 жовтня 2016 року у м. Дніпрі на перехресті вул. Робоча та вул. Уральська мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю позивача та відповідача, який керуючи автомобілем ГАЗ 31029, д.н.нз. АЕ 0517ЕА, внаслідок якої відповідач здійснив наїзд на позивача.

Внаслідок ДТП позивачу було заподіяно тілесних ушкоджень.

Як зазначено у висновку експерта «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» ДОР» ОСОБА_9 № 398е від 07 лютого 2018 року, з постанови про призначення судово-медичної експертизи відомо, що 26 жовтня 2016 року близько 09.35 годин в Чечелівському (Красногвардійському) районі м. Дніпра, на вул. Робочій, в районі перехрестя з вул. Уральською, автомобіль «ГАЗ 31029», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5, внаслідок чого останньому спричинені тілесні ушкодження (а.с. 105-116).

Сторонами визнавалося, що за даним фактом СВ ДВП ГУНП в Дніпропетроській області було відкрито кримінальне провадження. Кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю в діях відповідача складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з висновку експерта «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» ДОР» ОСОБА_9 № 398е від 07 лютого 2018 року за даними медичної документації та при огляді у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1-го ступеню, забійної рани в тімяній області праворуч, синця правої вушної раковини, садна у завушній області праворуч; рваної рани на задній поверхні правого стегна в середній третині. Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виявлені у нього тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла спричинені від механічної дії тупих твердих предметів, якими могли бути і виступаючі частини рухомого транспортного засобу, з послідуючим падінням обстеженого, за умов дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 105-116).

Як вбачається з Виписного епікризу № 7643 з історії хвороби ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, він знаходився на стаціонарі у КЗ «Обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» у період з 26.10.2016 року по 08.11.2016 року, внаслідок ДТП позивач отримав такі тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку ІІ ступеню, сударахноідальний крововилив, внутрішньошлунковий крововилив, забій та садна мяких тканин обличчя та голови, лівостороння геміплегія (а.с. 8).

Пізніше, у зв'язку із отриманими ушкодженнями позивач в період з 15.11.2016 року по 02.12.2016 року знаходився на стаціонарному лікування у КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» з діагнозом: відкрита важка черепно-мозкова травма (автодорожня), (забій головного мозку ІІ ступеню, сударахноідальний крововилив 26.10.2016), ранній відновлювальний період, з лівосторонньою геміплегією, помирними когнітивними розладами, анамнез захворювання 26.10.2016 року травма автодорожня, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 5246/1139 (а.с. 27).

У подальшому, позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 7» у період з 19.12.2016 року по 13.01.2017 року, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 5830/1259 (а.с. 28).

Також, у період з 16.03.2017 року по 31.03.2017 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 1169/231 (а.с. 29).

Крім того, у період з 11.09.2017 року по 27.09.2017 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 7», що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 3906/799 (а.с. 30).

У період з 12.04.2018 року по 24.04.2018 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у Державному закладі «Спеціалізована багатопрофільна лікарня № 1 МОЗ України» з діагнозом: наслідки ВЧМТ забою головного мозку ІІ ст. (а.с. 58).

Також, 11 червня 2018 року ОСОБА_5 було направлено для лікування в стаціонар СБЛ № 1 у відділення травматології з діагнозом перелом ІІ-ІІІ ступеня тяжкості, що підтверджується направленням на лікування СБЛ № 1 від 11 червня 2018 року (а.с. 69).

Отже судом встановлено, що внаслідок ДТП позивач ОСОБА_5 отримав значні ушкодження здоровя та тривалий час перебував на лікуванні.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП обов'язкова цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3, як власника наземного транспортного засобу, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Саламандра-Україна», терміном дії з 01.07.2016 року по 30.06.2017 року включно, з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) 200 000 грн., що підтверджується полісом АК/6083882, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 82).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що на момент ДТП відповідач мав чинний страховий поліс та його цивільно-правова відповідальність була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Саламандра-Україна». Після події ДТП відповідач повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, тому вважає, що стягнення грошових коштів необхідно здійснювати не з відповідача, а з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна».

Оскільки позивачем не надходило клопотання про залучення страхової компанії до участі у справі у якості співвідповідача, ухвалою суду від 10.07.2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра-Україна» було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Відповідно до приписів п. 33.1.4 ст. 33 Закону країни № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача ОСОБА_3 до страховика з заявою-повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Доказів того, що позивач звертався до страховика із заявою повідомленням про ДТП в матеріалах справи також немає.

Крім того слід враховувати, що право потерпілого на відшкодування завданої йому шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним, і він вільний у виборі способу захисту цього права.

Так, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: 1) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; 2) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; 3) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Отже, потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Позивач ОСОБА_5 обрав спосіб захисту своїх прав, який виразився у безпосередньому зверненні до відповідача ОСОБА_3, як особи, яка завдала йому моральної шкоди.

За таких обставин суд не бере до уваги та відхиляє посилання сторони позивача на необхідність стягнення шкоди з страховика, у якого була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, оскільки позивач користуючись наданими йому правами на власний розсуд може обирати спосіб захисту своїх прав та особи, до якої предявляти вимогу про відшкодування шкоди.

Враховуючи викладене, суд вважає що наявні всі підстави для стягнення моральної шкоди безпосередньо з її завдавача, тобто з відповідача по справі - ОСОБА_3

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Системно-правовий аналіз положень ч. ч. 1, 2 ст. 1167, ч. 5 ст. 1187 ЦК України дає підстави для висновку, що відсутність вини володільця джерела підвищеної небезпеки звільняє його від обов'язку відшкодувати моральну шкоду лише в тому випадку, коли шкода заподіяну майну потерпілого.

У випадку ж коли така матеріальна шкода заподіяна здоров'ю потерпілого, володілець джерела підвищеної небезпеки не звільняється від обов'язку відшкодувати моральну шкоду, навіть якщо ця матеріальна шкода завдана не з його вини.

Під час розгляду справи, належних доказів, у розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (позивача) надано не було, відповідачем не доведена наявність умислу потерпілого або наявність непереборної сили.

Відповідач не заперечував, що саме він керував автомобілем під час події ДТП 26 жовтня 2016 року та саме він скоїв наїзд на позивача, внаслідок чого останньому були заподіяні тілесні ушкодження.

Проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку, що між діями відповідача та наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди, є прямий причинний зв'язок, та відсутність у діях відповідача складу злочину не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану моральну шкоду.

Виходячи з вищезазначених приписів законодавства суд зазначає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а особою, на якій лежить цивільно-правова відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду, є відповідач по справі ОСОБА_3 як володілець транспортного засобу джерела підвищеної небезпеки, внаслідок дії якого було завдано шкоду позивачу, незалежно від наявності його вини у скоєні ДТП.

При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок ДПТ позивач отримав численні тілесні ушкодження, порушився його нормальний ритм життя, він зазнав душевні страждання та переживання, переніс нервовий зрив, тривалий час перебуває на лікуванні, стан його здоровя на час розгляду справи у суді залишається не відновленим, хоча і трохи покращився. При цьому, суд враховує, що вина відповідача як учасника ДТП, не встановлена.

Суд також враховує, що відповідач після події ДТП надавав позивачу допомогу на лікування, а саме купував ліки для позивача, а також оплачував послуги фахівця з лікувальної фізкультури для позивача, що підтверджено показами свідка.

На підтвердження надання відповідачем ОСОБА_3 позивачу матеріальної допомоги щодо купування ліків, відповідач надав суду відповідні чеки щодо купівлі ліків у період з 26.10.2016 року по 30.10.2016 року (а.с. 84-104), що збігається з періодом перебування позивача у лікарні після скоєння ДТП, тобто після 26.10.2016 року.

За таких обставин суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_1 про те, що відповідач не надавав позивачу матеріальної допомоги, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та показами самої ОСОБА_1, яка під час допита повідомила, що відповідач ОСОБА_3 інколи купував для позивача ліки.

Факт надання позивачу матеріальної допомоги підтверджується також дублікатом чеку (а.с. 103) згідно якого встановлено, що ОСОБА_3 22 листопада 2017 року перерахував на імя ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 700,00 грн. З огляду на наведене суд також критично оцінює показання свідка ОСОБА_1 в яких вона заперечували факт надання відповідачем матеріальної допомоги для лікування позивача.

Підсумовуючи наведене, виходячи з підстав пред'явлення позову, характеру правовідносин, які склалися між сторонами, а також обов'язку відповідача відшкодувати моральну шкоду, враховуючи, що відповідач після події ДТП періодично надавав позивачу допомогу на лікування, купував ліки, винаймав фахівців для його видужання, суд визнає, що заявлена до стягнення позивачем сума моральної шкоди є завищеною, тому враховуючі вимоги розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 40 000,00 грн.

Отже, за таких обставин, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, суд визнає доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на утримання позивача щомісячно 2 000,00 грн. суд виходить з наступного.

Як на підставу для стягнення з відповідача щомісячного утримання у розмірі 2 000,00 грн. сторона позивача посилалася на ст. 22 ЦК України оскільки вважає вказану суму збитками, які позивач щомісячно витрачає на ліки, та зазначає, що вказана сума є сумою «приблизних» щомісячних витрат на ліки, які прописані позивачу лікарями в медичних картах стаціонарного хворого.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 22 ЦК України визначає правила застосування одного із найрозповсюдженіших способів захисту цивільних прав - відшкодування збитків, а також інших способів відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил коментованої статті, оскільки частиною 1 зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Загальне поняття «збитки» складається із двох складових.

По-перше, це так звана «реальна шкода», під якою коментована стаття розуміє дві групи витрат:

1) витрати, які особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі. В даному випадку мова йдеться про ті фактичні витрати, які вже зроблені особою. Це може вартість знищеної речі, інші реальні втрати, які зазнала особа у зв'язку із знищенням речі.

2) Витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Тут мається на увазі перш за все вартість ремонту речі, причому як такого, який особа вже зробила та може підтвердити проведені витрати відповідними документами, так і такого, який особа ще має зробити. В останньому випадку його вартість має підтверджуватися відповідними розрахунками, кошторисами тощо.

По-друге, поняття «збитки» включає в себе так звану упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. В даному випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права.

З аналізу наведених норм цивільного законодавства України слід дійти висновку, що збитки можуть бути стягнуті з особи, винної в їх заподіянні, виключно після фактичного понесення таких витрат та тих витрат, які особа мусить зробити у майбутньому для відновлення своїх прав.

Особливу увагу слід приділити тому, що збитками можуть бути визнані лише ті витрати, яких особа зазнала внаслідок пошкодження або знищення її речі, а не здоровя.

Як зазначив представник позивача у своїх додаткових письмових поясненнях та неодноразово зазначав під час розгляду справи в суді, сума у 2 000,00 грн. є лише «приблизною» сумою витрат на ліки, на підтвердження чого стороною позивача було надано роздруківки з переліком препаратів, які призначались позивачу та зазначенням їх приблизної вартості в аптеках м. Дніпра (а.с. 31-34), а також копії чеків і квитанцій на придбання медичних препаратів (а.с. 64-66).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 КПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач не заявляв позовних вимог про стягнення тих витрат, які він вже поніс на своє лікування. Так само позивач не надав обґрунтованого розрахунку витрат, які він мусить нести кожного місяця у звязку з купівлею ліків, а зазначає лише про «приблизний» їх розмір.

Однак, рішення суду про стягнення грошових коштів, не може ґрунтуватися на приблизних розрахунках, оскільки вартість витрат має підтверджуватися відповідними розрахунками, кошторисами, тощо.

У випадку заявлення позовних вимог про стягнення збитків саме на позивача покладається тягар доказування розміру таких збитків, тобто позивач повинен надати суду відповідний розрахунок тих витрат, які він вже поніс та які планує понести. Однак, на підтвердження розміру тих витрат, які позивач планує понести у майбутньому, ним не надано суду жодного належного та допустимого доказу.

Підсумовуючи наведене суд приходить до висновку, що позивачем помилково визначена правова природа тих витрат, які він планує понести у майбутньому на своє лікування, як збитків, оскільки вказані витрати не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, а тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, з урахуванням підстав їх обґрунтування, не має.

Отже, оскільки розгляд справи повинен здійснюватися виключно в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 щомісячно 2 000,00 грн. у якості збитків, слід відмовити.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку з тим, що позивач був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі ст.ст. 22, 23, 1167, 1187, 1193 ЦК України та керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра-Україна» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, проживаючого за адресою: м. Дніпро, туп. Упорний, буд. 38) на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000,00 грн. (сорок тисяч гривень, 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, проживаючого за адресою: м. Дніпро, туп. Упорний, буд. 38) на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні, 80 копійок).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 09 серпня 2018 року.

Суддя Д.Л. Черкез