Справа № 464/5911/17 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/783/7618/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Ванівського О.М., Мікуш Ю.Р.,

секретар Бохонко Е.Р.,

розглянувши без участі учасників справи у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 14 грудня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 - боржник за виконавчим листом №2-1471/10, виданим Сихівським районним судом м.Львова 19.12.2011 року, звернулась до суду із скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії та рішення державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Мельника Романа Івановича при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1471/10 та скасувати постанову про арешт майна боржника від 24.07.2017 року.

Скаргу обґрунтовувала тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням порядку та вимог встановлених Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 року №489/20802, зокрема державний виконавець наклав арешт на все рухоме і нерухоме майно без опису такого, його виявлення, не виклав в постанові мотиви рішення, не вказав в резолютивній частині постанови про прийняте рішення, не надіслав копію постанови боржнику.

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі стверджує, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права. Не погоджується з твердженням суду про те, що заявником не конкретизовано які саме дії та рішення слід визнати неправомірними та стверджує, що у скарзі вона зазначала, що державний виконавець виніс постанову про арешт боржника у випадку не передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Зазначає, що накладення арешту на все майно, у тому числі кошти, рухоме майно боржника без його виявлення, ідентифікації, опису не відповідає чинному Закону України «Про виконавче провадження». Посилається на те, що державний виконавець наклав арешт на все майно боржника без дотримання порядку звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, що також суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Звертає увагу на те, що арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Стверджує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що державним виконавцем не виконано вимоги Інструкції з організації примусового виконання рішень, зокрема в постанові відсутні обов'язкові реквізити, не зазначено мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову. Посилається на те, що у резолютивній частині фактично відсутнє прийняте виконавцем рішення, не зазначено строку і порядку оскарження постанови. Звертає увагу на те, що державним виконавцем не складено примірник постанови для ОСОБА_2, щодо якої винесено постанову про арешт майна. Вважає, що суд неправомірно відмовив у задоволенні скарги з посиланням на постанову Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів, якою скасовано постанову державного виконавця про арешт боржника та зазначає, що цією постановою було скасовано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, в межах якого винесена постанова про арешт майна боржника. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явились, про час та місце розгляду справи всі були повідомлені у встановленому процесуальним законом порядку, тому з врахуванням вимог ч. 2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області з 17.05.2017 року перебував виконавчий лист №2-1471/10, виданий 19.12.2011 року Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» заборгованості за центральне опалення в розмірі 4100 грн. 26 коп., за квартирну плату 963 грн. 10 коп., а всього 5063 грн. 36 коп. (а.с.8)

З посиланням на невиконання боржником виконавчого документа в добровільному порядку у встановлений в постанові про відкриття виконавчого провадження строк, постановою державного виконавця від 24.07.2017 року в межах виконавчого провадження №53920493 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2, в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 5894,69 грн. та оголошено заборону на її відчуження. (а.с.7)

Відмовляючи в задоволені скарги суд першої інстанції виходив з того, що заявницею не конкретизовано дії, які остання просить визнати неправомірними, та, що постановоюначальника Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Бассараб Т.Ю. від 11.12.2017 року скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-1471/10 про відкриття виконавчого провадження від 17.05.2017 року та всі інші процесуальні документи, що видав Мельник Р.І. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1471/10.

Однак з таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки він не відповідає встановленим обставинам та положенням закону.

Так, матеріалами справи стверджується посилання в скарзі на факти порушення державним виконавцем Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 року. (а.с.3-5)

Також частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов»язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії,що відповідає конституційному положенню щодо обов»язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України).

Відповідно до п. 6 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частинами 2, 5, 8 статті 52 цього ж закону встановлено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.

Державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок накладення арешту і вилучення майна боржника. Зокрема, зазначено, що про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 вказаного законодавчого акту, реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Згідно з п.10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.

Виходячи з положень зазначених норм колегія суддів вважає, що державний виконавець зазначених вимог закону не дотримався, не провів опису майна, не вказав на яке саме майно накладає арешт.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, з чого слідує, що законодавцем не ототожнено поняття «постанова» та «інші процесуальні документи».

А відтак, оскільки в постанові начальника Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 11.12.2017 року скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження та всі інші процесуальні документи, однак відсутнє посилання на скасування постанови про накладення арешту (а.с.168-169), колегія вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для висновку про скасування постанови про накладення арешту на майно.

Також з оскаржуваної постанови вбачається, що в резолютивній частині постанови відсутнє рішення щодо накладення арешту. (а.с.7)

В зв»язку з викладеним колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є підставною, а відтак оскаржувану ухвалу слід скасувати та ухвалити рішення про задоволення скарги і визнання неправомірними дій державного виконавця при винесенні постанови від 24.07.2017 року про арешт майна боржника та скасування вказаної постанови.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 14 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити. Визнати неправомірними дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Мельника Романа Івановича щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1471/10 при винесенні постанови про арешт майна боржника від 24.07.2017 року та скасувати постанову про арешт майна боржника від 24.07.2017 року.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 травня 2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Ванівський О.М.

Мікуш Ю.Р.