Номер провадження 2/754/1228/18 Справа №754/9878/17
14 травня 2018 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
секретаря судового засідання Шевчук М.В.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -
Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Свої позовні вимоги мотивує наступним.
15.03.2017 року на б-рі Дружби Народів, в м. Києві сталася ДТП за участю автомобілів, марок «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням позивача, та «Mercedes-Benz», н.з. НОМЕР_4, під керуванням відповідача, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2017 року відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні даної ДТП.
Згідно з розрахунку визначення вартості матеріального збитку №0513.609/17 від 21.03.2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля, марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1, належного позивачу, становить 3655,44 грн.
На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК «Альфа страхування» за полісом АЕ-9981276 від 12.08.2016 року.
Як зазначає позивач, 07.06.2017 року ПрАТ «СК «Альфа страхування» визнала випадок страховим та виплатила позивачу ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 1757,47 грн.
Однак, вказану суму страхового відшкодування позивач вважає недостатньою, оскільки вартість відновлювального ремонту його автомобіля становить 3655,44 грн.
З огляду на викладене, позивач заявляє свої вимоги до відповідача про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в розмірі 1897,97 грн., а також максимальний розмір оплати за надання правової допомоги, який згідно ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», становить 4000 грн.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги за викладених у позовній заяві обставин та просив суд про їх задоволення.
Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідача ОСОБА_2 до суду не надходили. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом належним чином, однак, конверти із судовими повістками та копією позовної заяви з додатками повернулись до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».
За даних обставин суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, автомобіль, марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1, належить на праві власності позивачу по справі ОСОБА_1 (а.с. 5-6).
Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 24.05.2017 року, 15.03.2017 року о 14:25 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем, марки «Mercedes-Benz», н.з. НОМЕР_4 на б-рі Дружби Народів, е/о №48, в м. Києві в сторону моста Патона, не був уважним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем, марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, чим порушив вимоги п.2.3 (б), 13.1 ПДР України. Внаслідок ДТП два транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Вищезазначеною постановою суду відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за фактом спричинення даної ДТП (а.с. 12-13).
Відповідно до копії розрахунку №0513.609/17 визначення вартості матеріального збитку від 21.03.2017 року, вартість відновлювального ремонту, завданого власнику автомобіля, марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1, становить 3655,44 грн. (а.с. 7-9).
Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 (предмет страхування - автомобіль, марки «Mercedes-Benz», н.з. НОМЕР_4), на момент вчинення ДТП був застрахований ПрАТ «СК «Альфа страхування», поліс №АЕ-9981276 від 12.08.2016 року.
Згідно з копією розрахунку страхового відшкодування до страхового акта №0513.609.17.01.01 (а.с. 10), копією страхового акта №0513.609.17.01.01 від 29.05.2017 року (а.с. 11), ПрАТ «СК «Альфа страхування» було виплачено позивачу ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 1757,47 грн.
Таким чином вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля не була відшкодована в повному обсязі.
Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.
За своєю правовою природою зобов'язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобов'язанням. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.
Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним.
Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року (далі - Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи.
З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди.
Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди.
Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Згідно з приписами ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Враховуючи те, що обставини, на які посилалась сторона позивача у позовній заяві, знайшли своє підтвердження в зібраних по справі доказах, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1897,97 грн.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. та судовий збір в розмірі 640 грн.
Керуючись ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1897,97 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2.
Відповідач: ОСОБА_2, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3.
Повний текст рішення суду складено 25.05.2018 року.
Суддя