Постанова

Іменем України

09 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 761/4526/14-ц

провадження № 61-21225св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білоконь Раїса Василівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року у складі судді: Волошина В. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року у складі колегії суддів: Оніщук М. І., Українець Л. Д., Шебуєва В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білоконь Р. В. про визнання заповіту недійсним.

В заяві вказувалося, що існують нововиявлені обставини, а саме під час розгляду справи судом не було враховано, що спадкодавець ОСОБА_7 на час укладення оспорюваного заповіту була дієздатною, а також не враховано, що третьою особою не було дотримано процедури посвідчення заповіту, і волевиявлення спадкодавця не було вільним, що підтвердили допитані свідки.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року, заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року залишено без задоволення.

Ухвали мотивовані тим, що наведені ОСОБА_4 обставини не можуть бути підставою для перегляду рішення суду, оскільки вони не підтверджують істотні для справи обставини, що не були і не могли бути їй відомі на час розгляду справи, а зводяться до незгоди позивача з рішенням суду, перевірка законності якого була предметом розгляду в судах апеляційної та касаційної інстанції за її скаргами.

У лютому 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені ухвали і направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що: під час розгляду справи суди не врахували нововиявлені обставини, а саме, що спадкодавець ОСОБА_7 на час укладення оспорюваного заповіту була дієздатною, що підтверджується висновком Київського міського психоневрологічного диспансеру № 1 Шевченківського району від 27 вересня 2012 року та медичною довідкою № 891 від 27 вересня 2012 року; нотаріусом не було дотримано процедури посвідчення заповіту і волевиявлення спадкодавця не було вільним, що доводиться показами свідків.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У травні 2017 року ОСОБА_5 через представника ОСОБА_8 надала заперечення на касаційну скаргу, в яких просить відмовити у задоволенні касаційної скарги. Оскільки висновок експерта № 304-2015/о та довідка № 891 є новими доказами, а не нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи не можуть вважатися нововиявленими обставинами.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 надала пояснення, в яких вказує про наявність нововиявлених обставин для перегляду рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус КМНО Білоконь Р. В. про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2015 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_4, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_4 та залишено без змін судові рішення першої і апеляційної інстанції.

При відмові у задоволенні заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року суди зробили висновок, що ОСОБА_4 не наведено істотних для справи обставин, які існували на час розгляду справи і не були їй відомі, а зводяться до незгоди позивача з рішенням суду.

Колегія суддів погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Висновок Київського міського психоневрологічного диспансеру № 1 Шевченківського району від 27 вересня 2012 року та медична довідка № 891 від 27 вересня 2012 року є новими доказами, а не доказами, який підтверджують нововиявлені обставини.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Аргумент касаційної скарги ОСОБА_4 про порушення нотаріусом процедури посвідчення заповіту і те, що волевиявлення спадкодавця не було вільним, колегія суддів відхиляє. Оскільки процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені ухвали без змін.

Оскільки оскаржені ухвали залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель