Справа №345/2123/18
Провадження № 2/345/1062/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2018 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої - судді Кардаш О.І.

за участю секретаря судового засідання Заткальницької Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно подружжя та його поділ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Позов мотивує тим, що 23.04.1987 року вона уклала шлюб із ОСОБА_2 Однак, на даний час в провадженні Калуського міськрайонного суду знаходиться справа про розірвання між ними шлюбу.

За час спільного проживання в шлюбі сторони нажили та придбали спільне майно, що складається з домоволодіння в АДРЕСА_1, яке вони разом побудували перебуваючи в шлюбі. Зокрема, будівництво було ними розпочато в 1989 році, та здано в експлуатацію в 2000 році. В 2011 році було проведено реєстрацію права власності на дане будинковолодіння за відповідачем по справі - ОСОБА_2, та видано свідоцтво про право власності за ним. На той час право власності на будинок зареєстрували на чоловіка позивачки. Оскільки відповідач добровільно не бажає поділити їхнє спільне майно та вона зараз проживає за іншою адресою, то позивач змушена звернутися до суду та просить поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач та її представник ОСОБА_3 подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, позов підтримують в повному обсязі та просять суд його задоволити.

Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов щодо поділу майна визнає.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов слід задоволити в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 23.04.1987 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, шлюб зареєстрований у селищі Войнилів Калуського району Івано-Франківської області , актовий запис №7 (а.с.11).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.12) право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 10.02.2015 року, зареєстроване за ОСОБА_2.

У відповідності до довідки Войнилівської селищної ради об»єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області за №1795 від 24.05.2018 року (а.с.13) вбачається, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 було побудовано в 2000 році за часи шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

За правилами ст.ст. 57, 60, 65, 70 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на їх кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що спірне домоволодіння було побудовано під час перебування сторін у шлюбі. За таких обставин, виходячи із презумпції належності подружжю на праві спільної сумісної власності будь-якого майна, набутого під час шлюбу та визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в п 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при наявності спору, суд має право призначити ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи здобуті у судовому засіданні докази, суд вважає, що підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не має, тому частки кожного із подружжя є рівними. Поділ будинку АДРЕСА_1, як спільного майна подружжя, слід провести, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину даного домоволодіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України закріплено імперативне положення, згідно якого інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі та визнано за кожним із сторін право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 Івано-Франківської області, і позивачем вже сплачено судовий збір в розмірі 2108,81 грн., то з відповідача на користь держави слід стягнути 2108,81 грн. судового збору.

На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, ст.ст.141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя.

Провести поділ домоволодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави 2108,81 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

СУДДЯ: