РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Володимир-Волинський

Володимир - Волинський міський суд Волинської області в складі :

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Корніюк Т.О.,

з участю сторін:

позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1,

її представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

позивача за зустрічним позовом - відповідача за первісним позовом ОСОБА_4,

його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем у справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25 травня 1994 року. Від спільного подружнього життя мають двох дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітню дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. У 2008 році шлюб між ними розірвано. Дочка ОСОБА_7 є ученицею 6 класу Володимир-Волинської міської гімназії імені Цинкаловського і повністю перебуває на її утриманні з часу розірвання шлюбу. Відповідач працює викладачем у Володимир-Волинському педагогічному коледжі імені А.Ю. Кримського, тобто має постійний і регулярний заробіток. Просила ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_4 в її користь аліментів на утримання однієї неповнолітньої дитини, - дочки ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 27 березня 2018 року було відкрите провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

18 квітня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утриманні тієї самої неповнолітньої дочки ОСОБА_7.

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що з моменту розлучення дочка ОСОБА_7 та син ОСОБА_6 постійно проживають разом із ним за адресою: АДРЕСА_2. Він самостійно матеріально забезпечує, доглядає та виховує дочку ОСОБА_7. В той час ОСОБА_1 постійно знаходиться закордоном, кошти на утримання дітей не надає. Вважає, що оскільки неповнолітня дочка ОСОБА_7 постійно проживає разом із ним, то саме він є належним стягувачем аліментів, а тому просив суд ухвалити рішення щодо стягнення аліментів на його користь з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісяця з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Разом із зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 подав до суду відзив на позовну заяву, клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, витребування доказів та виклику свідків.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 квітня 2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Задоволено клопотання позивача за зустрічним позовом та розгляд цивільної справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

За змістом відзиву на первісний позов, ОСОБА_12 його заперечив повністю, зазначив, що дочка ОСОБА_7 весь час після розлучення проживає разом із ним та його сім'єю, до складу якої входять: спільний із позивачем за первісним позовом син ОСОБА_6, який є повнолітнім, однак потребує фінансової допомоги батька; батько ОСОБА_13, який є пенсійного віку, хворіє та має діагноз початкової катаракти, і також потребує фінансової допомоги; дружина ОСОБА_14, з якою він уклав шлюб 14 листопада 2017 року, яка перебуває на обліку у Волинському обласному онкологічному диспансері, має на утриманні ще двох неповнолітніх синів від першого шлюбу: ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_4, які також проживають із ними; також спільний із ОСОБА_14 син ОСОБА_17, що народився ІНФОРМАЦІЯ_5. Іноді, а це буває вкрай рідко, коли ОСОБА_1 знаходиться на території України, дочка ОСОБА_7 кожний день йде до матері, однак щоразу повертається до нього, де вчить уроки, харчується, проводить своє дозвілля. Крім того вказав, що повністю утримує дочку - надає їй кошти на кишенькові витрати, оплачує її лікування, оздоровлення та відпочинок, купує їй усі канцелярські приладдя до школи, оплачує витрати по стільниковому зв'язку. Разом з тим щодня допомагає дочці виконувати домашнє завдання, ініціював переведення дочки із звичайної школи до гімназії.

27 квітня 2018 року від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, за яким позовні вимоги ОСОБА_4 вона заперечила повністю, вказавши, що вони не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки насправді дочка ОСОБА_7 після розірвання шлюбу і по даний час постійно зареєстрована та проживає разом із нею у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та повністю знаходиться на її утриманні.

В судових засіданнях позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали свій позов та повністю заперечили зустрічний, зазначивши, що при розлученні між сторонами було досягнуто усної домовленості щодо визначення місця проживання та утримання їх дітей. За цією домовленістю син ОСОБА_6 проживав спільно із батьком, а дочка ОСОБА_7 із матір'ю. Протягом всього часу ніхто із сторін не чинив жодних перешкод щодо спілкування з дітьми, а тому вони досить часто відвідували батьків за місцем їх проживання, залишалися у них ночувати, проводили почергово спільно з дітьми час на відпочинку, тощо. Через життєві обставини ОСОБА_1 довелося виїхати закордон на заробітки з метою матеріального забезпечення своєї сім'ї. Протягом цього часу дочка ОСОБА_7, постійно проживаючи із бабусею у будинку матері в АДРЕСА_1, продовжувала відвідувати будинок батька, що знаходиться у цьому ж місті на АДРЕСА_2, де, крім останнього, також проживають її брат ОСОБА_6 та дідусь ОСОБА_13, якого вона дуже любить. Як ствердила в судовому засіданні ОСОБА_1, перебуваючи періодично протягом 2013-2017 років на роботі у Республіці Польща, саме вона здійснювала матеріальне забезпечення своєї дочки ОСОБА_7. Батько також допомагав матеріально, влаштовуючи дочці святкування днів народження, організовуючи поїздки на відпочинок, інше. Надання такої допомоги входить до обов'язків батька, однак жодним чином не свідчить про те, що дочка проживала спільно з ним, і саме він її утримував. Повернувшись на Україну у грудні 2017 року, ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_4 з проханням у наданні матеріальної допомоги для лікування дочки ОСОБА_7, а саме встановлення їй за показаннями лікарів брекет-системи, однак останній відмовився надати таку допомогу, що стало підставою для її звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Вважає стягнення аліментів із ОСОБА_4 доцільним, оскільки в даний час він взагалі не надає матеріальної допомоги в утриманні дитини.

Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 в судових засіданнях первісний позов заперечили повністю, а зустрічний позов підтримали, підтвердивши, що дійсно після розлучення між сторонами було досягнуто усної домовленості щодо визначення місця проживання та утримання дітей. За цією домовленістю син ОСОБА_6 повинен був проживати із батьком, а дочка ОСОБА_7 із матір'ю. У спілкуванні з дітьми до цього часу ніхто нікому не чинив перешкод та непорозумінь з цього приводу не виникало. У 2013 році ОСОБА_1 виїхала на роботу у Республіку Польща, де облаштувала собі нове життя, інколи повертаючись додому. В цей час дочка ОСОБА_7 повністю переселилась із будинку матері до будинку батька на АДРЕСА_2, де почала постійно проживати. Тут вона ночувала, харчувалась, проводила дозвілля із друзями та родиною, виконувала домашні завдання, тощо. Батьком їй було влаштовано дитячу кімнату. У січні 2018 року мати повернулась із Республіки Польща та вирішила встановити дочці невиправдано дорогу брекет-систему, у зв'язку з чим ОСОБА_4 відмовився надати кошти. Саме це на думку останнього стало підставою того, що дочка ОСОБА_7 повернулась проживати до матері, а після подання нею позову до суду та під впливом матері перестала спілкуватися із ним. Вважає, що в близькому майбутньому ОСОБА_1 знову поїде за кордон, а дочка ОСОБА_7 знову залишиться на його утриманні, а тому просив присудити стягнення аліментів на утримання дочки саме на його користь, а у первісному позові відмовити.

За клопотаннями обох сторін допитаний в судовому засіданні свідок їх повнолітній син ОСОБА_6 зазначив, що постійно проживає у будинку свого батька за адресою: АДРЕСА_2. У показаннях підтвердив, що його рідна сестра ОСОБА_7 від моменту розлучення батьків по даний час фактично постійно проживає разом із матір'ю у її будинку та повністю перебуває на її утриманні. Батько бере участь в утриманні сестри, однак незначну. Раніше сестра відвідувала будинок батька, однак більшість часу проводила із дідусем. Своєї кімнати у будинку батька сестра не мала, її почали облаштовувати вже після подання позову в суд.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням ОСОБА_1 свідки: її рідний брат ОСОБА_19, подруга ОСОБА_20, сусідка ОСОБА_21 у своїх показаннях підтвердили, що неповнолітня ОСОБА_7 після розлучення батьків завжди проживала разом із матір'ю у її будинку за адресою: АДРЕСА_1. При цьому у неї не було жодних обмежень щодо відвідувань будинку батька, де також проживали її рідний брат ОСОБА_6 та дідусь.

За клопотанням ОСОБА_4 допитані в судовому засіданні свідки: його дружина ОСОБА_14, його батько ОСОБА_13, близькі друзі ОСОБА_22, ОСОБА_23 та ОСОБА_24, а також сусідка ОСОБА_25 у своїх показаннях також підтвердили той факт, що неповнолітня ОСОБА_7 дуже часто бувала у будинку свого батька, а в період перебування матері закордоном там і проживала. Батько повністю забезпечував дочку усім необхідним та брав участь у її утриманні та вихованні. Після того як мати повернулась з-за кордону додому ОСОБА_7 переїхала жити до неї, а після подання даного позову до суду перестала взагалі із батьком спілкуватись та уникати зустрічей із ним. Свідок ОСОБА_26, який є родичем ОСОБА_4, підтвердив також, що батько опікувався здоров'ям дочки.

Допитана в судовому засіданні в присутності батьків та представника служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області неповнолітня ОСОБА_7 зазначила, що від двох років до даного моменту проживає разом із матір'ю в її будинку. Із батьком вона не проживала, однак підтвердила факти його відвідування. Надалі має бажання жити із матір'ю.

Заслухавши позиції сторін та допитавши заявлених ними свідків суд встановив наступні фактичні обставини за поданими сторонами письмовими доказами у справі.

З 25 травня 1994 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що ними не заперечується.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про його народження НОМЕР_3. На час ухвалення рішення у справі сину вже виповнилось 18 років, а отже він став повнолітнім та закінчив навчання, що також підтверджується копією довідки Тернопільського національного педагогічного університету ім.. В. Гнатюка.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дочка ОСОБА_7, доказом чого є наявна у справі копія свідоцтва про її народження НОМЕР_4.

У відповідності до рішення Володимир-Волинського міського суду від 15 липня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано. У мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що сторони на момент розірвання шлюбу дійшли згоди щодо утримання дітей.

Копією свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_5 стверджується про реєстрацію даного факту та внесення 29 липня 2008 року відповідного актового запису № 92.

У відповідності до копій сторінок будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_1, підтверджується факт реєстрації за даною адресою з 29 серпня 2008 року ОСОБА_7, яка у ньому проживає разом із своєю матір'ю ОСОБА_1, а в той же час дідусем ОСОБА_28 та бабусею ОСОБА_29.

Факт спільного проживання та реєстрації дочки ОСОБА_7 із матір'ю ОСОБА_1 також підтверджується довідкою про зареєстрованих та заборгованість за надані комунальні послуги № 1485 від 13 березня 2018 року.

У відповідності до копії акту обстеження умов проживання від 23 квітня 2018 року житла за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_7 проживає в будинку разом із своєю матір'ю ОСОБА_1 В будинку затишно та чисто. В дитини є комфортабельна кімната облаштована для сну відпочинку та навчальних занять. В дитини є все необхідне відповідно до вікових потреб. Стосунки в сім'ї доброзичливі. ОСОБА_7 повідомила, що знаходиться на утриманні та проживає з мамою. Інколи приходить до батька у гості.

У відповідності до поданих ОСОБА_4 фотокарток дочки ОСОБА_7, він велику увагу приділяє своїй дочці, організовує їй відпочинок та дозвілля, проводив багато часу разом із нею.

Згідно копії акту обстеження умов проживання від 05 червня 2018 року житла за адресою: АДРЕСА_2, В будинку відведена окрема кімната для ОСОБА_7, де є всі необхідні речі соціально-побутового призначення, гарні меблі, ноутбук, телевізор. Зі слів батька з'ясовано, що дочка живе у нього, коли мати їде до Республіки Польща. Після навчання зі школи дідусь привозить її до батька. Обстеженням з'ясовано, що батько належним чином виконує свої обов'язки щодо утримання та виховання дочки ОСОБА_7.

Роздруківками квитанцій ПАТ КБ «Приватбанк» підтверджуються факти оплат ОСОБА_4 за навчання дочки у художній школі.

У відповідності до поданої відповідачем за первісним позовом характеристики за місцем навчання у Володимир-Волинській гімназії імені Олександра Цинкаловського від 06 квітня 2018 року, ОСОБА_7 виховується у неповній сім'ї, проте, обоє батьків приділяють належну увагу її вихованню. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 систематично відвідують класні батьківські збори та завжди цікавляться успіхами доньки. Батько ОСОБА_7 допомагає в організації позакласних заходів класу.

26 травня 2017 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб із ОСОБА_14, що стверджується копією відповідного свідоцтва НОМЕР_6. ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народився син ОСОБА_17, про що свідчить копія свідоцтва про його народження НОМЕР_7.

У відповідності до копій свідоцтв про народження, на утриманні у ОСОБА_14 та її колишнього чоловіка ОСОБА_15 також знаходяться два неповнолітніх сина: ОСОБА_15, 2005 року народження, та ОСОБА_16. За свідченнями ОСОБА_14 в судових засіданнях, вона з колишнім чоловіком дійшли усної домовленості щодо утримання їх дітей.

Згідно повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.184-20414/0/15-18 від 14 травня 2018 року, в період 2013-2018 років, ОСОБА_1 значну частину часу знаходилась за межами України фактично до 14 січня 2018 року, а з цього часу Україну не залишала.

Поданою ОСОБА_1 копією трудового договору із ТОВ «Подар» (м. Оструда, Республіка Польща) стверджується, що вона працювала у вказаному підприємстві з 2016 року, а термін дії договору встановлений до 31 грудня 2018 року.

Письмовими поясненнями ОСОБА_1 із доданими до них фототаблицями стверджується те, що неповнолітня ОСОБА_7 в час розгляду справи проживала із своєю матір'ю в її будинку за адресою: АДРЕСА_1, що також підтверджується доданою до пояснень копією рапорта-характеристики дільничого офіцера поліції від 05 червня 2017 року.

Вислухавши пояснення сторін, заслухавши свідків та надавши оцінку письмовим доказам у справі, суд прийшов до наступних висновків.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенції про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку.

Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

На підставі ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.ч.1 та 2 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Відтак судом встановлено, що обов'язок щодо утримання, виховання, навчання та розвиток дитини покладений законодавством на обох батьків.

Як встановлено розглядом даної справи, обидві сторони сумлінно виконували покладений на них обов'язок щодо утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7 та між ними з цього приводу до останнього часу не виникало протиріч.

В даний час сторони не змогли досягти між собою згоди в позасудовому порядку щодо розподілу своїх витрат на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7, а тому вони звернулися в суд.

У відповідності до принципу диспозитивності, визначеному у ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч.2 ст.181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відтак при вирішенні даного спору на користь одного із батьків, суд застосовує норму, визначену ч.3 ст.181 СК України, та ухвалює рішення про стягнення аліментів на користь того з батьків з ким проживає дитина.

Як встановлено в судовому засіданні сторони при розлученні досягли згоди щодо утримання своїх дітей.

З моменту розлучення у 2008 році неповнолітня ОСОБА_7 постійно проживала із своєю матір'ю ОСОБА_1

В період тимчасової відсутності матері у зв'язку із виїздом за кордон на роботу, неповнолітня ОСОБА_7 продовжувала проживати в будинку матері із бабусею, однак часто відвідувала свого батька ОСОБА_4

Також суд погоджується із доводами ОСОБА_4 та визнає встановленим той факт, що його дочка в періоди відсутності матері на території України протягом 2013-2017 років проживала у його будинку.

На переконання суду такі відносини в сім'ї є абсолютно нормальними, відповідають принципам повного та гармонічного розвитку особистості дитини, яка потребує любові та розуміння, і мають право продовжуватись й надалі.

14 січня 2018 року ОСОБА_1 повернулась на територію України, і з цього часу і по даний момент її неповнолітня дочка ОСОБА_7 проживає разом із матір'ю.

Тому, оскільки аліменти на утримання неповнолітньої дитини присуджуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина (не проживала раніше, чи проживала протягом певного часу), а неповнолітня ОСОБА_7 з 14 січня 2018 року і станом на даний момент проживає із своєю матір'ю ОСОБА_1, що не заперечується в даний момент сторонами та доведено в судових засіданнях належними доказами, суд прийшов до висновку, що справедливим буде ухвалення рішення про задоволення первісного позову матері ОСОБА_1, що автоматично тягне за собою відмову в задоволенні зустрічного позову батька ОСОБА_4, оскільки задоволення обох позовів одночасно призведе до невиконання рішення суду в інтересах дитини.

Твердження ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_1 в близькому майбутньому знову поїде закордон, є лише його припущеннями і не можуть братись судом до уваги.

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з вимогами ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я неповнолітньої дитини ОСОБА_7, яка у відповідності до заключення ЛКК № 991 від 07 червня 2018 року має проблеми із здоров'ям та стоїть на «Д» обліку у лікарів педіатра та дерматолога.

Також суд приймає до уваги те, що батько ОСОБА_4 є здоровою працездатною особою, працює викладачем у Володимир-Волинському педагогічному коледжі імені А.Ю. Кримського та у відповідності до довідки про його доходи за вересень 2017 року - лютий 2018 року отримував заробітну плату, яка в середньому становила близько 17500 гривень, що у вісім і більше разів перевищувало прожитковий мінімум в Україні.

Суд не приймає доводи ОСОБА_4 проте, що крім дочки ОСОБА_7 на його утриманні перебувають батько ОСОБА_13, який є пенсійного віку та має проблеми із здоров'ям, оскільки останній в судовому засіданні сам заперечив вказаний факт, стверджуючи, що продовжує працювати, а крім цього отримує пенсію, і вказаних доходів йому вистачає щоб матеріально допомагати внукам.

Син ОСОБА_6 вже став повнолітньою та працездатною особою, у нього відсутні будь-які перешкоди для самостійного життя.

В той же час суд критично ставиться до доводів ОСОБА_4 про необхідність надання фінансової допомоги своїй дружині ОСОБА_14 та її двом неповнолітнім дітям, оскільки в судових засіданнях було підтверджено, що остання самостійно займається підприємницькою діяльністю, отримує значні доходи, що дозволяє їй разом із колишнім чоловіком самостійно утримувати своїх дітей.

Так само суд критично приймає до уваги доводи ОСОБА_4 про наявність у нього кредитних зобов'язань у ПАТ «Укрсоцбанк» за придбання автомобіля, оскільки останній в судовому засіданні повідомив про незначний залишок боргу по них (6600 гривень), який він зобов'язаний погасити до 22 січня 2019 року.

Однак суд враховує, що на утриманні у ОСОБА_4, крім дочки ОСОБА_7, є і неповнолітній син ОСОБА_17, 2017 року народження.

Разом з тим при визначенні розміру аліментів, які слід стягувати із відповідача за первісним позовом, суд враховує і положення ч.5 ст.181 СК України, яка фактично встановлює можливість звернення до суду того із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

При цьому також суд бере до уваги положення п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, згідно якого «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини».

Суд, вважає, що аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача за первісним позовом будуть достатніми та забезпечать гармонійний розвиток дитини ОСОБА_7.

Одночасно суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову.

Первісний позов було подано до суду 26 березня 2018 року, а тому аліменти слід стягувати з цієї дати.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати в разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно ст.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. та на користь позивача за первісним позовом, понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 7785 гривень (сплачено у відповідності до корінця розрахункової квитанції серії ЯБ № 94 від 04.06.2018 року, згідно детального опису виконаних адвокатом робіт і наданих послуг від 02.08.2018 року).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 180-183, 191 СК України, суд -

УХВАЛИВ :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_8, РНОКПП: НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2) в користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_10, РНОКПП: НОМЕР_2, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 26 березня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 704 (сімсот чотири) гривень 40 коп. судового збору на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати за надання правової допомоги в розмірі 7785 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України , до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи до апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою, яка була відсутня в судовому засіданні під час проголошення рішення, у цей же строк з дня його отримання.

Повний текст рішення складено 10 серпня 2018 року.

Головуючий /-/-підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер