Справа № 635/6657/17
Провадження № 2/635/500/2018
24 травня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Шинкарчука Я.А.,
секретар судового засідання Желізова О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
10 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, в якій просить визнати виконавчий напис №8843 від 19.07.2017, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 листопада 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та призначення судове засідання.
20 листопада 2017 року до суду від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник просив суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 19.07.2012 за №8843 у виконавчому провадження ВП №54873983 до набрання законної сили рішенням Харківського районного суду Харківської області у справі №635/6657/77.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення за виконавчим написом, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 від 19.07.2017 за №8843 до набрання законної сили рішенням суду у справі №635/6657/77.
Згідно з ухвалою від 27 листопада 2017 року, виправлено допущені в ухвалах суду від 15.11.2017 та від 20.11.2017, описки.
Одночасно і заявою про уточнення підстав позову, позивачем до суду надано заяву про витребування доказів у справі,
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року заяву про забезпечення доказів задоволено частково та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 належним чином завірену копію нотаріальної справи, яка заведена нотаріусом у звязку з вчиненням виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №8843 від 19.07.2017.
Відповідна ухвала отримана приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 згідно зі зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення 22.02.2018 та 11.04.2018 (повторно), однак, ухвала суду не була виконана належним чином.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився. Від його представника ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності від 31 жовтня 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_8 та зареєстрованої в реєстрі за №1192, надійшла заява, в якій він вказав, що просить розглядати справу у його відсутність і відсутність позивача, позовну заяву підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду.
В судове засідання представник відповідача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в його відсутність не надав, відзив на позов до суду не надав. Відповідно до вимог частин першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними права не допускається.
У відповідності до вимог частин сьомої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місяця проживання чи місця перебування, зареєстровано у встановленому законом порядку.
Відтак, враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 до суду надійшла заява, в якій останній вказав, що просить дану справу розглядати у його відсутність.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України.
Відповідно до пункту 9 статті 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
При цьому відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обовязку в натурі.
Згідно вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України суд при розгляді застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, у пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Правилами частин третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
На підставі вказаного виконавчого напису 10 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, постановлено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №54873983).
Визначаючись щодо обґрунтованості позовних вимог суд виходить з того, що статтею 18 Цивільного кодексу України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Положеннями статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.
Тобто нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.
Разом з тим, нотаріус при вчиненні нотаріальної дії має впевнитися у тому, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Як вбачається з тексту виконавчого напису, окрім заборгованості за тілом кредиту, відсотками, пенею та комісією, з ОСОБА_1 стягнуто два види штрафів, що вказує на застосування до останнього подвійної цивільно-правової відповідності (ст.ст. 610, 614, 549 ЦК України) і суперечить положенням статті 61 Конституції України.
Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Основними умовами вчинення нотаpiycoм виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки.
Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаpiycy мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотapiyc повинен упевнитися в розумінні боржником пред'явлених до нього вимог i визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.
З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що нотаріусом не було перевірено наявність ознак безспірність заборгованості боржника при вчинення оспорюваного виконавчого напису.
Разом з тим, в порушення вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом ОСОБА_2 при винесенні виконавчого напису № 8843 не було враховано те, що з дня виникнення у стягувача права вимоги минуло більше, ніж три роки.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Таким чином, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в цілому після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).
Згідно зі статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статей 257, 261 ЦК України висловлена Верховним судом України у справах № 6-95цс14 та № 6-127цс14.
Як встановлено судом з тексту виконавчого напису, стягнення з позивача за кредитним договором б/н від 18.04.2011 проводиться за період з 18.04.2011 по 30.06.2017.
У пунктах 3.3., 3.4. глави 16 розділу ІІ Порядку, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.
Вчиняючи 19 липня 2017 року виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку стосовно зобовязань з погашення відсотків минуло більше трьох років загальної позовної давності, а стосовно погашення пені минуло більше одного року спеціальної давності. Дані строки банк на день вчинення виконавчого напису пропустив.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Так, у даній справі приватним нотаріусом ухвала суду про витребування доказів виконана належним чином не була, і документи на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис, до суду не надано. У звязку з чим, суд позбавлений можливості оцінити інші доводи позивача, якими обґрунтована його позовна заява, однак визнає достатніми для вирішення даного спору приведені вище підстави.
Таким чином, суд перевіряючи не лише дотримання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а й доводи боржника стосовно наявності на момент вчинення виконавчого напису безспірності його заборгованості перед стягувачем, і правильність застосування нотаріусом вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», приходить до висновку, що у даному випадку між сторонами наявний спір щодо загалом наявності заборгованості та її розміру. Відтак, даний спір можливо вирішити лише в судовому порядку.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 640,00 гривень.
Стосовно заяви представник позивача - адвоката ОСОБА_4, яка діє згідно договору про надання правової допомоги адвокатом від 31 жовтня 2017 року, про розподіл судових витрат, суд прийшов до висновку, що дана заява не підлягає задоволенню у звязку з наступним.
Згідно статті 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною третьою статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, детального опису з окремою грошовою оцінкою кожної з перелічених вище послуг до суду не надано, тоді як вбачаються розбіжність з матеріалами справи відомостей з акту виконаних робіт. Так, в судовому засіданні призначеному на 27.04.2018 брав участь представник позивача ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності від 31 жовтня 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_8 та зареєстрованої в реєстрі за №1192. Інформація про те, останній працює в Адвокатському бюро ОСОБА_4 в матеріалах даної цивільної справи немає. Інший представник позивача участі у судовому засіданні не брав. Відтак, вбачається не відповідність акту виконаних робіт, матеріалам справи, а через відсутність детального опису грошової оцінки кожної з наданих Адвокатським бюро послуг, суд позбавлений можливості зменшити загальний розмір виконаних робіт.
У звязку з чим, приходить до висновку, що заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_4 про розподіл судових витрат, слід залишити без задоволення
Керуючись статями 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218, 234, 256 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.
Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_4 про розподіл судових витрат залишити без задоволення.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог статей 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;
Повне рішення складено 04 червня 2018 року.
Суддя Я.А. Шинкарчук