РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10253/16-ц

пр. № 2/759/1700/18

06 червня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шум Л.М.

за участю секретаря: Прокопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києві позов ОСОБА_1 до Апарата Верховної Ради України, третя особа: Народний депутат України ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 у липні 2016 р. звернулася до суду з позовними вимогами про визнання незаконним подання від 14.06.2016 р. про її звільнення з посади помічника-консультанта народного депутата України; поновлення на посаді помічника-консультанта народного депутата України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

В обґрунтування вимог позову позивачка посилається на те, що на підставі Розпорядження № 818-к від 22.04.2016 р. вона була зарахована на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3 на час його депутатських повноважень з поширенням дії ЗУ «Про державну службу». 02.06.2016 р. позивачку переведено за її згодою на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2 без поширення дії ЗУ «Про державну службу».

Проте, 14.06.2016 р. позивачку звільнено з посади помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2 за поданням народного депутата України, відповідно до Розпорядження № 2030-к від 16.06.2016 р.

Позивачка вважає, що її незаконно було звільнено, оскільки підпис народного депутата України ОСОБА_2 у поданні виконаний не ним, а іншою особою, що є порушенням вимог ст. 4.5 «Положення про помічника-консультанта народного депутата України», у зв'язку з чим позивачка просила позов задовольнити.

25.11.2016 р. до суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої позивачка ОСОБА_4 просила суд визнати незаконним Розпорядження № 2030 від 15.06.2016 р. про її звільнення з посади помічника-консультанта народного депутата України; поновити на посаді помічника-консультанта народного депутата України та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу (ас. 57-60).

Ухвалою суду від 13.10.2016 р. відкрито провадження у справі (ас. 44).

Ухвалою суду від 08.02.2018 р. розпочато підготовче провадження (ас. 183-184).

В судовому засіданні 06.06.2018 р. за згодою позивачки, її представника та представника відповідача судом було проведено підготовче засідання, завершено його та ухвалено розпочати судовий розгляд справи по суті.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням їх уточнень підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, подала письмові заперечення на позов, в яких просила суд відмовити у позові в повному обсязі (ас. 75-81).

20.03.2008 р. до суду були направлений Відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача вказує, що Апарат Верховної ради України не є безпосереднім роботодавцем помічників-консультантів, їх приймають та звільняють за своїм поданням народні депутати, Апарат лише здійснює документальне обслуговування таких трудових відносин, крім того відповідно до переліку штатних одиниць, відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про структуру апарату Верховної Ради України» посада помічника-консультанта народного депутата відсутня. Крім того, представник відповідача зазначає, що фонд заробітної плати помічників-консультантів формує саме народний депутат, а тому вважає, що Апарат Верховної ради України не є належним відповідачем по даній справі, у зв'язку з чим просила у позові відмовити в повному обсязі (ас. 192-196).

04.06.2018 р. до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, відповідно до якої представник вважає, що Апарат Верховної ради України є належним відповідачем по даній справі, який виконує функції, пов'язані з оформленням розпоряджень щодо зарахування на посади, переведення, звільнення з посад помічників-консультантів, правильного оформлення трудових книжок, а також здійсненює функції фінансового обслуговування помічників-консультантів народних депутатів України у межах наявних коштів, а тому представник позивачки просила позов задовольнити в повному обсязі (ас. 231).

Третя особа: народний депутат України ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, який про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином (ас. 189), про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає неявку останнього без поважних причини та можливість розгляду справи за його відсутності.

Суд, заслухавши позивачку та представників сторін, та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі подання за підписом народного депутата України ОСОБА_3 від 20.04.2016 р. позивачку ОСОБА_1 з 25.04.2016 р. призначено на посаду помічника-консультанта (ас. 97).

На підставі Розпорядження № 818-к від 22.04.2016 р. позивачка ОСОБА_1 була зарахована на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3 на час його депутатських повноважень з поширенням дії ЗУ «Про державну службу» (ас. 96).

Встановлено, що за поданням народного депутата України ОСОБА_2 від 01.06.2016 р. позивачку ОСОБА_1 з 02.06.2016 р. призначено на посаду помічника-консультанта (ас. 93).

На підставі Розпорядження № 1914-к від 06.06.2016 р. позивачка ОСОБА_1 була переведена з 02.02.2016 р. за її згодою на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2 на час його депутатських повноважень без поширення дії ЗУ «Про державну службу», увільнивши від виконання обов'язків помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3 (ас. 92)

Встановлено, що згідно подання народного депутата України ОСОБА_2 від 14.06.2016 р., останній просить звільнити ОСОБА_1 з посади його помічника-консультанта (ас. 91).

На підставі Розпорядження Першого заступника керівника Апарату Верховної Ради України № 2030-к від 15.06.2016 р. позивачка ОСОБА_1 була звільнена з посади помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2 (ас. 89-90).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 р. у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Судом встановлено, що правовий статус, умови діяльності та особливості регулювання трудових відноси, оплата праці помічника-консультанта народного депутата України визначені ст. 34 ЗУ «Про статус народного депутата України» та Положенням про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України.

Згідно ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про статус народного депутата України», народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст. 3.1. Положення про помічника-консультанта народного депутата, персональний підбір кандидатур на посаду помічника-консультанта, організацію їх роботи та розподіл місячного фонду оплати праці здійснює особисто народний депутат України, який несе відповідальність щодо правомірності своїх рішень.

Згідно ч. 1 ст. 3.3 Положення про помічника-консультанта народного депутата, зарахування на посаду помічника-консультанта народного депутата України проводиться на підставі письмового подання народного депутата України Керівнику Апарату Верховної Ради України чи керівнику виконавчого комітету відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4.5 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, помічник-консультант народного депутата України може бути звільнений за письмовим поданням народного депутата України Керівнику Апарату Верховної Ради України, керівнику виконавчого комітету (апарату) відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - секретаріату міської ради, до якого прикріплений помічник-консультант народного депутата України для кадрового та фінансового обслуговування, чи керівнику державного підприємства, установи, організації, у штаті яких він перебуває.

Судом встановлено, що позивачка в обґрунтування вимог позову, посилається на те, що підпис у поданні народного депутата України від 14.06.2016 р. про її звільнення з посади помічника-консультанта виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Інших доводів, обґрунтувань та підстав заявлених позовних вимог позивачкою та її представником в судовому засіданні не наведено.

Судом встановлено, що представник позивачки після завершення стадії клопотань та закриття підготовчого засідання, у своїх поясненнях вказала про необхідність призначення по справі почеркознавчої експертизи на предмет встановлення належності підпису народному депутату України ОСОБА_2 у поданні від 14.06.2016 р.

Проте, відповідно до п.п. 7, 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд з'ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Тобто, законодавцем чітко передбачено порядок заявлення клопотань, заявлення яких обмежується підготовчим засіданням, яке судом було розпочато, сторонам було надано право заявити клопотання, які до суду не надходили, у зв'язку з чим та за згодою позивачки та представників сторін підготовче засідання було закінчено.

У зв'язку з чим, суд відмовив у задоволенні заявленого представником позивачки клопотання про призначення експертизи, яке було заявлено після закінчення підготовчого засідання.

Що стосується посилань позивачки та її представника про отримання трудової книжки із запізненням та в порушенням норм ЗУпП України, вказані посилання спростовуються Витягом з Книги № 1 обліку руху трудових книжок і вкладишів до них помічників-консультантів народних депутатів України восьмого скликання, наданого представником відповідача, відповідно до якого позивачка ОСОБА_1 21.06.2016 р. отримала трудову книжку, тобто без порушення строків на протязі п'яти календарних днів (ас. 222, 223).

Також, не заслуговують на увагу через відсутність правового підґрунтя посилання представника позивачки щодо звільнення ОСОБА_1 неналежним чином, оскільки відповідно до положень згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4.5 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, помічник-консультант народного депутата України може бути звільнений за письмовим поданням народного депутата України Керівнику Апарату Верховної Ради України, після чого Розпорядженням Апарату Верховної Ради України дана особа, звільняється за відповідним Розпорядженням.

Вказана вище процедура звільнення позивачки ОСОБА_1 була відповідачем дотримана, оскільки Подання про звільнення датоване 14 червня 2016 р., а Розпорядження 15 червня 2016 р. (ас. 89, 91).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного та досліджених матеріалів справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачка та її представник відповідно до ст. 81 ЦПК України не довели в судовому засіданні позовні вимоги, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладено, керуючись ст.ст. 81, 258-259, 263, 264, 265, 268, 315, 317, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Апарата Верховної Ради України, третя особа: Народний депутат України ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: