Справа № 369/2400/18
Провадження № 2/369/1809/18
РІШЕННЯ

Іменем України

06.06.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської обалсті в складі:

головуючого судді Волчко А.Я.

при секретарі Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що 29.09.2007 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб. За час спільного проживання у шлюбі з відповідачем у подружжя народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З відповідачем прожили в шлюбі більше 5 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Однак, останнім часом подружні стосунки позивача та відповідача не склались через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, у звязку з чим не можуть проживати як сімя надалі, виконувати сімейні обовязки. Склались неприязні відносини, у звязку з відсутністю взаємоповаги та взаємного порозуміння, що стало наслідком втрати з відповідачем всіх фізичних та духовних звязків.

За таких обставин позивач прийшла до висновку, що розлучення єдиний вихід для неї та відповідача побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю їх спільної дитини, зазначила, що відповідач почав їй зраджувати. Збереження сімї та подальше проживання з відповідачем є неможливим.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини зазначила, що їх спільна дитина проживає разом з нею. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин позивач немає можливості сама утримувати малолітнього сина. З відповідачем, на момент подання позову не досягнуто з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Відповідач немає іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, немає на утриманні батьків чи осіб, які потребують обовязкового утримання з його боку. Позивач, тимчасово безробітна, змушена сама утримувати та виховувати малолітнього сина.

З урахуванням вищевикладеного просила суд розірвати шлюб з відповідачем; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3., в твердій грошовій сумі у розмірі 3600 грн. всіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.06.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

15.12.2017 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.9 п.1 Розділу XI льний кодекс України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004"&?д;Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Позивач до суду направила заяву, в якій , просила його задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві.

Відповідач до суду направив заяву, в якій позов визнав, просив задовольнити.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Відповідно до Сімейного кодексу України; нормативно-правовий акт № 2947-III від 10.01.2002 ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до положень Сімейний кодекс України; нормативно-правовий акт № 2947-III від 10.01.2002" ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 с України; нормативно-правовий акт № 2947-III від 10.01.2002" ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з 31 березня 2012 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому у Центральному Відділі реєстрації шлюбів міста Києва з Державним центром розвитку сім»ї, актовий запис № 377.

Від шлюбу подружжя має малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ОЛ №138805, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 208 (а.с.9).

За змістом положень ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Як з'ясовано судом, підтверджується пояснення сторін, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на сімейне життя та обовязки, різні інтересами. Сім'я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї є не доцільним.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживає разом з матірю і перебуває на її утриманні.

Відповідач добровільно не надає належної матеріальної допомоги на утримання їх спільного малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В силу ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України,).

Як слідує з позову одержувач, тобто позивач у справі бажає визначення аліментів в твердій грошовій сумі 3600 грн. зі всіх видів заробітку платника аліментів, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подання позову.

За загальним правилом відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України аліменти визначаються у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Виключенням з цього загального правила є можливість визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 Сімейного кодексу України), але суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі виключно за заявою одержувача.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 3600 грн. від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2018 р. дня до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

В силу ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, ст. 180-183 СК України, керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 258, 263- 266, 272, 352-354 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 31 березня 2012 року у Центральному Відділі реєстрації шлюбів міста Києва з Державним центром розвитку сім»ї, актовий запис № 377 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2(зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) аліменти на утримання малолітнього сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі 3600 грн. зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, починаючи з 05 березня 2018 року і до досягнення повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2(зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 704, 80 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2(зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 704, 80 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.Я. Волчко