Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/989/18
Р І Ш Е Н Н Я

23 травня 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми заборгованості, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми заборгованості.

Свій позов обґрунтовує тим, що 4, 16, 25 червня, 4,6,12 липня, 8,15,26 серпня, 23 вересня, 10 жовтня 2016 року та 19 лютого 2017 року на виконання умов договору позики, укладеного між сторонами, відповідач прийняв від неї відповідно по датам грошові суми в розмірах 510 грн., 400 грн., 122 грн., 35 грн., 110 грн., 100 грн., 20 грн., 20 грн. 50 коп., 23 грн., 80 грн., 50 грн., 100 грн., на загальну суму 1570 грн., з зобовязанням повернути із зарплати або до кінця місяця в якому брався борг, але не пізніше 24.02.2017 року.

На підтвердження укладення вищенаведеного договору позички позичальником (відповідачем) було власноручно написано 11 розписок, які підтверджують факт передання позичкодавцем позичальникові грошової суми у розмірі 1570грн. 50 коп. Відповідач не повернув вищезазначений борг в повному обсязі, повернуто тільки 178 грн. і відповідач заборгував їй 1392 грн. 50 коп. Вона є інвалідом 3-ї групи і позбавлення відповідачем значної для неї грошової суми позбавило її душевного спокою: погіршився сон, вона постійно знаходиться у нервовому стані.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь грошову суму позики у розмірі 1392 грн. 50 коп. та судові витрати.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх повністю.

Відповідач при розгляді справи поклався на розсуд суду, в подальшому в судові засідання не зявлявся.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Як вбачається з розписки від 4 червня 2016 року ОСОБА_3 зобовязується віддати своїй матері ОСОБА_1 510 грн. з першої зарплати.

Як вбачається з розписки від 16 червня 2016 року ОСОБА_3 зобовязується віддати своїй матері ОСОБА_1 400 грн. з першої зарплати.

Як вбачається з розписки від 25 червня 2016 року ОСОБА_3 взяв в борг у матері ОСОБА_1 24 червня 110 грн. та 25 червня 2016 року 12 грн., які зобовязався повернути на протязі тижня та через 3 тижні відповідно. Згідно вказаної розписки, 8 липня 2016 року ОСОБА_3 повернув 80 грн.

Як вбачається з розписки від 4 липня 2016 року ОСОБА_3 взяв в борг у матері ОСОБА_1 35 грн., які зобовязався повернути з першої зарплати.

Як вбачається з розписки від 6 липня 2016 року ОСОБА_3 взяв в борг у матері ОСОБА_1 110 грн., з зобовязанням повернути 7 липня 2016 року - 130 грн. Згідно вказаної розписки, 7 липня 2016 року ОСОБА_3 повернув 80 грн.

Як вбачається з розписки від 12 липня 2016 року ОСОБА_3 взяв в борг у матері ОСОБА_1 100 грн., з зобовязанням повернути до 13 липня 2016 року - 120 грн.

Як вбачається з розписки від 8 серпня 2016 року ОСОБА_3 взяв в борг у матері ОСОБА_1 20 грн., які зобовязався повернути в цей же день.

Як вбачається з розписки від 15 серпня 2016 року ОСОБА_3 взяв в борг у матері ОСОБА_1 20 грн. 50 коп., які зобовязався повернути 16 серпня 2016 року.

Як вбачається з розписки від 26 серпня 2016 року ОСОБА_3 взяв в борг у матері ОСОБА_1 23 грн. , які зобовязався повернути до кінця жовтня 2016 року.

Як вбачається з розписки від 23 вересня 2016 року ОСОБА_3 взяв в борг у матері ОСОБА_1 20 грн. , які зобовязався повернути 26 вересня 2016 року.

Як вбачається з розписки від 10 жовтня 2016 року ОСОБА_3 взяв в борг у матері ОСОБА_1 50 грн. , з зобовязанням повернути 100 грн.

Як вбачається з розписки від 19 лютого 2017 року ОСОБА_3 взяв в борг у матері ОСОБА_1 100 грн. , які зобовязався повернути до 24 лютого 2017 року.

Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 встановлена правова позиція, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Враховуючи те, що з розписок від 4 червня та 16 червня 2016 року не вбачається що відповідач отримував від позивачки в борг грошові кошти, вказані розписки не можуть бути належними доказами, які підтверджують укладання між сторонами договорів позики.

Суд, дослідивши в судовому засіданні розписки від 25 червня, 4,6,12 липня, 8,15,26 серпня, 23 вересня, 10 жовтня 2016 року та 19 лютого 2017 року , встановив, що розписки містить найменування сторін зобов'язання (позикодавця та позичальника), грошову суму, яка підлягає поверненню та особистий підпис позичальника. Тобто між сторонами зобов'язання досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договорів позики й доведено факт передачі позичальнику грошей, що свідчить про укладення ними договору позики відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Отже, згідно вказаних розписок ОСОБА_3 отримав в борг від ОСОБА_1 690 грн. 50 коп. (25 червня 122 грн., 4 липня 35 грн., 6 липня -130 грн., 12 липня 120 грн., 8 серпня 20 грн., 15 серпня 20 грн. 50 коп., 26 серпня 23 грн., 23 вересня -20 грн., 10 жовтня -100 грн. та 19 лютого 2017 року 100 грн.), які зобовязалась повернути в строк до 15 лютого 2015 року та сплатити відсотки.

Разом з тим, з розписок від 25 червня 2016 року та 6 липня 2016 року вбачається, що відповідач повернув позивачці 160 грн.

Статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи що відповідач частково повернув суму позики в сумі 160 грн., його заборгованість перед позивачкою становить 530 грн. 50 коп.

Доказів, які б спростовували позов, відповідач суду не надав.

За таких обставин суд приходить до часткового задоволення позову.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 526, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 76-81, 263-265,268,273 ЦПК України,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики в сумі530 грн. 50 коп. та 704 грн. 80 коп. судового збору, а всього 1235 грн. 30 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 4 червня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_4