Справа № 347/964/18
Провадження № 22-ц/779/1008/2018
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Горейко М.Д.

суддів: Ясеновенко Л.В., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В.

з участю апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене в складі судді Крилюк М.І. 12 червня 2018 року в м. Косів,

в с т а н о в и в:

21.05.2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Косівського районного суду від 19.07.2016 року розірвано. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач добровільно не надає допомогу на утримання сина, а вона сама не в змозі його утримувати, оскільки ніде не працює, є інвалідом другої групи загального захворювання і за станом здоров'я не може фізично працювати, перебуває в складних матеріально-побутових умовах. У зв'язку з наведеним просила стягувати з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі по 1500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд недостатньо врахував його матеріальне становище та визначив розмір аліментів, який він не в змозі сплачувати. Вказує, що він працює верстатником у ТОВ «Скіф» та отримує заробітну плату, розмір якої не перевищує 3018,75 грн. Наведене підтверджується наданими ним довідками ТОВ «Скіф» про розмір отриманого доходу та виплачених сум (заробітної плати). З часу розгляду справи судом його доходи не збільшилися. Таким чином, при умові сплати ним аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. він змушений буде виживати на суму, нижчу від прожиткового мінімуму на працездатну особу, який з 01.07.2018 року становить 1841 грн. Стверджує, що готовий сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі по 780 грн. щомісячно, що становить 50% від прожиткового мінімуму на дитину до шести років, встановленого станом на 01 липня 2018 року.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів змінити та стягувати з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі по 780 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зіслалася на її безпідставність, просила рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

В засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів, просив про її задоволення.

Позивач ОСОБА_3 в засідання апеляційного суду не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 03.12.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19.07.2016 року розірвано (а. с. 6).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.06.2015 року (а. с. 7).

Малолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою виконкомом Рожнівської сільської ради №562 від 08.05.2018 року, та актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 04.05.2018 року (а. с. 9, 10).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача ОСОБА_2 є скрутне матеріальне становище, а тому розмір аліментів, підлягаючий стягненню з останнього на користь ОСОБА_3 на утримання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_4, слід визначити в твердій грошовій сумі по 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому судом враховано, що позивач є інвалідом 2-ї групи, єдиним її доходом є пенсія; відповідач інших утриманців немає.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 та 2 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Врахувавши наведені положення закону та вимоги позовної заяви ОСОБА_3 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання їхнього малолітнього сина в твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що малолітній син сторін проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні (а. с. 9, 10), позивач є інвалідом другої групи загального захворювання (а. с. 8), ніде не працює, відповідач не бере належної участі в утриманні сина, однак є молодою, здоровою, працездатною особою, працює у ТОВ «Скіф» та отримує заробітну плату (а.с. 16, 28).

Доказів незадовільного стану здоров'я, наявності інших утриманців та стягнень по виконавчих листах чи наявності інших обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, відповідач не надав.

За таких обставин, постановляючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їхнього малолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі по 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції, врахувавши матеріальне становище відповідача, обґрунтовано дійшов висновку про те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у вказаному розмірі.

Визначений судом розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дитини.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції недостатньо врахував його матеріальне становище та визначив розмір аліментів, який він не в змозі сплачувати, спростовуються мотивувальною частиною оскаржуваного рішення.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на його спроможність сплачувати аліменти лише у розмірі 780 грн., що становить 50% від прожиткового мінімуму на дитину до шести років, встановленого станом на 01 липня 2018 року, оскільки визначені частиною 2 статті 182 СК України 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є мінімально можливим розміром аліментів на одну дитину.

Наведене цілком спростовує доводи апеляційної скарги щодо надмірного розміру аліментів, визначених судом.

В апеляційній інстанції апелянт не навів доказів, які не враховані судом при ухваленні рішення, а тому апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів до 780 грн. щомісячно, як того просить апелянт.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач Горейко М.Д.

Судді: Ясеновенко Л.В.

Малєєв А.Ю.

Повний текст постанови складено 08.08.2018 року.