Справа № 737/746/17
Проваждення № 2/737/115/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддя Усенко Л.М.

секретар судового засідання Юрченко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу № 737/746/18

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

учасники справи:

позивач не зявилась

відповідач не з'явилась

ВСТАНОВИВ:

18.09.2017 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Деснянська, 61, с. Салтикова Дівиця, Куликівського району Чернігівської області. Оскільки ОСОБА_3П, рішення Куликівського районного суду від 22.12.2006 року визнана недієздатною, а позивача призначили опікуном, вона зобовязана вживати заходів щодо захисту прав та інтересів підопічної. У житловому будинку по вул. Деснянська, 61, с. Салтикова Дівиця зареєстрована, але не проживає з 2014 року ОСОБА_2, яка відмовляється добровільно знятися з реєстрації за цією адресою.

Просить суд визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: вул. Деснянська, 61, с. Салтикова Дівиця, Куликівського району Чернігівської області.

Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та заява відповідача про відкладення судового засідання, своїм правом надати відзив не скористалась, заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження не надала, доказів, які спростовують доводи позивача, не надала. У наступне судове засідання, відкладене на її прохання, належним чином повідомлений відповідач не зявилась.

Позовна заява надійшла до суду 18.09.2017 року.

18.09.2017 року автоматизованим авторозподілом не вдалося визначити суддю для розгляду заяви через відсутність в Куликівському районному суді Чернігівської області суддів для розподілу справи.

У січні 2018 року, у звязку із тимчасовим переведенням судді Усенко Л.М. на роботу на посаду судді Куликівського районного суду Чернігівської області, було проведено повторний авторозподіл справи та передано заяву на розгляд судді Усенко Л.М.

01.02.2018 року, після отримання відомостей щодо місця реєстрації відповідача, заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, який набув чинності з 15.12.2017, справи у судах першої інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного.

Предметом позову, що розглядається, є вирішення питання про втрату права користування житлом громадянина, який відсутній за зареєстрованим місцем проживання понад установлені законом строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

У ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР вказано, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні норми визначені у ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне з ним господарство.

Отже, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Суду надані наступні письмові докази.

-свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого будинок за адресою вул. Деснянська, 61, с. Салтикова Дівиця, Куликівського району Чернігівської області є приватною власністю ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Салтиково- Дівицької сільської ради від 30.09.2011 року. Право власності зареєстроване у встановленому порядку та виданий технічний паспорт (а.с. 3-7)

-рішенням Куликівського районного суду від 22.12.2006 року ОСОБА_3 визнана недієздатною, ОСОБА_1 призначена її опікуном (а.с.10).

-згідно з актом обстеження № 254 від 30.05.2017 року, складеного сільським головою, депутатом сільради та членом комісії ОСОБА_2 по вул. Деснянська, 61, с. Салтикова Дівиця, Куликівського району Чернігівської області не проживає (а.с. 8)

-згідно з довідками виконкому Салтиково-Дівицької сільської ради від 25.05.2017 № 243, та 393 від 30.08.2017 року, ОСОБА_2 дійсно не проживає останні три роки на території ОСОБА_4 сільської ради (а.с. 9);

-Куликівська селищна рада на запит суду про зареєстроване місце проживання відповідача повідомила, що ОСОБА_5 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, але за вказаною адресою не проживає (а.с. 19)

Ухвалу суду та судовий виклик ОСОБА_5 отримала в с. Комарівка, Борзнянського району.

Надані докази узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності.

Досліджуючи правомірність звернення ОСОБА_1 до суду в інтересах недієздатного власника житлового приміщення суд дійшов висновку, що такі дії позивача не суперечать вимогам Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики Украйни 26.05.99 N 34/166/131/88, які передбачають, що опікуни (піклувальники) мають право управляти майном підопічних на користь останніх; опікуни при здійсненні прав і виконанні обов'язків підопічних укладають угоди від імені та в інтересах підопічних,

діючи як їх законні представники згідно з чинним законодавством; опікун не має права без дозволу органів опіки та

піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх

укладання, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами є договори, що вимагають нотаріального

засвідчення та спеціальної реєстрації, про відмову від майнових

прав, які належать підопічному, поділ майна, поділ, обмін та

продаж житлової площі, а також видача письмових зобов'язань тощо.

Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, в суді встановлено, що відповідач дійсно втратила право на користування належним ОСОБА_3 приміщення, оскільки за місцем реєстрації не проживає більше одного року без поважної причини.

Визначаючи період відсутності відповідача за місцем реєстрації суд взяв до уваги сукупність доказів та прийшов до висновку, що це 01.01.2014 року, оскільки останні відомості про проживання відповідачки у спірному будинку отримані за 2013 рік.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 12-13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3) задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,

такою, що втратила право користування житловим приміщенням адресою: вул. Деснянська, 61, с. Салтикова Дівиця, Куликівського району Чернігівської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено 05 травня 2018 року.

Суддя Л.М. Усенко