Справа № 209/3261/17
Провадження № 2/209/238/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам'янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна», третя особа на стороні позивача - ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство туристичних послуг «Поїхали з нами», фізична особа підприємець ОСОБА_5, про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна» на її користь вартість одного дня, оплаченого за перебування двох осіб в готелі «DELPHIN EL HABIB» 4*, в сумі 3000 грн. та моральну шкоду в сумі 15000 грн.

На обґрунтування позову зазначила, що 11 вересня 2017 року між нею та ТОВ «Оазіс Тревел Україна» (Туроператором) від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі агентського договору діє ТОВ «Агентство туристичних послуг «Поїхали з нами», в особі директора ОСОБА_6, яка діє на підставі Статуту (Турагент), від імені, за рахунок і за дорученням якого на підставі субагентського договору діє ФОП ОСОБА_5 (ОСОБА_7), було укладено договір № К326/170911-3 на туристичне обслуговування. Вона діяла в своїх інтересах та в інтересах свого цивільного чоловіка ОСОБА_4. Згідно додатку № 1 до вказаного договору нею та чоловіком було обрано тур у Туніс, в готель «DELPHIN EL HABIB» 4*, заселення в який повинно було відбутися 17 вересня 2017 року, а виїзд із готелю 24 вересня 2017 року. ОСОБА_8 № 2 до договору «Памятка туристам» було зазначено, що час заселення/виселення із готелю, у відповідності зі ст. 6 (займання та звільнення номерів) ч. 2 (інші зобовязання) Міжнародних готельних правил, одобрених Радою Міжнародної готельної асоціації 02 листопада 1981 року, заселення в готель починається після 14.00 години (за місцевим часом країни прибування) незалежно від часу прибуття в готель. Час виселення із готелю - 12.00 (за місцевим часом країни прибування) незалежно від часу виїзду із готелю. Відповідно до п. 6 договору вартість туристичних послуг становить 21253 грн. (п.6.1.1). Вартість туристичних послуг, які надаються туристам по даному договору оплачуються в такому порядку: при підписанні даного договору замовник зобовязаний сплатити туроператору через турсубагента чи турагента грошові кошти в розмірі 3000 грн.(як частину тієї вартості туристичного продукту яка зазначена в п. 6.1.1 договору. У випадку, якщо при підписанні даного договору замовник оплачує не повну вартість туристичних послуг, зазначених у п. 6.11 договору, то замовник зобовязаний оплатити суму, яка залишилася, а саме 18253 грн туроператору через турсубагента чи турагента не пізніше 13 вересня 2017 року (п. 6.2, 6.2.1). На виконання зазначених умов договору нею було повністю сплачено вартість туристичних послуг двома платежами в розмірах 3000 грн. та 18253 грн. При укладенні договору та оплаті послуг їй та її чоловіку працівниками ОСОБА_7 була надана інформація про готель, а саме: було повідомлено, що в готелі зроблено капітальний ремонт, в номері готелю є плазмовий телевізор, сейф, полотенця, капці, халати, є свій обладнаний та доглянутий пляж, та показані фотографії, що додані ними до позову, на яких вигляд готелю значно відрізняється від того, що вони побачили насправді. Проте, у звязку із затримкою відліту із України, вони приїхали в готель не 17 вересня 2017 року, а 18 вересня 2017 року о 02 годині 35 хвилин ночі за місцевим часом, де в готелі виявилося, що для їх заселення відсутні заброньовані ними місця. Така ситуація склалася ще у 10 людей. Їм були запропоновані готельні номери «до ранку», які знаходилася в жахливому стані, оскільки вони були неприбрані, в них залишалася незмінена білизна та сміття від попередніх туристів. Вони відмовилися від заселення у запропоновані номери та залишилися у холі готелю чекати поки звільняться заброньовані ними місця. На електронну адресу туроператора «Оазіс Тревел Україна» вони направили скаргу та вимогу вийти з ними на звязок для вирішення виниклої проблеми, як цей передбачено пп. 3.6 п.3 договору, але ні в той день, на протягом всього часу їх перебування у Тунісі, туроператор з ними на звязок не вийшов і не поцікавився, яким чином продовжувався їх відпочинок. 18 вересня 2017 року о 12 годині 20 хвилин за місцевим часом працівники готелю повідомили їм, що номер в готелі (не той, що був ними заброньований) звільнився і вони можуть заселятися. Об 12 годині 26 хвилин вони були розміщені у номері готелю. В цьому номері було брудно, був відсутній плазмовий телевізор, сейф був зламаний, також зламані ручки на балконній та вхідній дверях, фен не працював, були відсутніми будь-які засоби гігієни, халат, капці та полотенця. Крім того, у ванній кімнаті номеру була пліснява. Вони погодилися на заселення в номер, що був їм запропонований, оскільки вони були втомлені та розуміли, що іншого номеру їм не зможуть запропонувати. Проте, їх відпочинок був повністю зіпсований, оскільки будівля готелю знаходилися у занедбаному стані, звідусіль сипалася штукатурка, було порване покриття на підлозі, зламані вікна, жалюзі, двері, дверні замки, аварійний ліфт. В готелі та на пляжі була антисанітарія, бруд, а замість урн для сміття були картонні коробки, сміття з яких тривалий час не прибиралося. На підлозі в готелі, на піску на пляжі валялися недопалки та інше сміття, які також ніхто не прибирав. Їжа подавалася у битому, брудному посуді. Після повернення до м. Камянське, вони з чоловіком звернулися до ОСОБА_7 фізичної особи підприємця ОСОБА_5 за поясненнями щодо ситуації, яка склалася з їх відпочинком, але у відповідь отримали грубощі та небажання спілкуватися. Оскільки їх заселення відбулося не після 12.00 години 17 вересня 2017 року, як це було передбачено умовами договору, а о 12 годині 26 хвилин 18 вересня 2017 року, вважає, що це є порушенням умов договору і тому вона має право вимагати від туроператора «Оазіс Тревел Україна» повернення їй грошових коштів за один день відпочинку на двох осіб, що становить 3000 грн. (21253 грн. (загальна вартість туру за двох осіб) / 7 днів (тривалість відпочинку) = 3000 грн.). Також вважає, що порушенням зобовязання, відповідачем їй та її чоловікові було завдано моральної шкоди, оскільки вони пережили стрес через недобросовісні дії туроператора «Оазіс Тревел Україна» та турсубагента фізичної особи-підприємця ОСОБА_9, які запевняли їх, як постійних клієнтів, що вони будуть відпочивати у комфорті. Проте, замість відпочинку, задоволення та спокою, вони отримали хвилювання, безсонні ночі, що негативно відобразилося на їх здоровї, і після повернення додому вони були вимушені звертатися за медичною допомогою. Також травмує байдуже відношення туроператора і турсубагента до ситуації, що сталася з ними. Моральну шкоду вона оцінює у 15000 грн. Посилаючись на статті 1, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 1, 5, 19-1, 34 Закону України «Про туризм», ст. 901 ЦК України, вважає, що її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Представник третьої особи ТОВ «Агенція туристичних послуг «Поїхали з нами» - ОСОБА_10 до розгляду справи по суті надав письмові пояснення на позов, де також заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. У письмових поясненнях зазначено, що 11 вересня 2017 року позивач уклала договір на туристичне обслуговування № К326/170911-3 з ТОВ «Оазіс Тревел Україна» (Туроператор) від імені якого і за доручення якого на підставі агентського договору діяло ТОВ Агенція туристичних послуг «Поїхали з нами» (Турагент), від імені та за дорученням якого у свою чергу на підставі субагентського договору діяла ФОП ОСОБА_5 (ОСОБА_7). Згідно п.1.1. договору Туроператор відповідно до заявки, поданої замовником Турагенту через ОСОБА_7, за плату зобовязується забезпечити надання замовнику та/або туристам туристичні послуги (туристичний продукт, турпродукт). Згідно п.2.1.1 ОСОБА_7 (Турагент) зобовязується надати туристу інформацію, передбачену чинним законодавством України. У додатку № 1 до вказаного договору зазначено: «Наведені у додатку № 1, мною перевірені та відповідають дійсності. З умовами проживання в обраному готелі, іншими умовами туру та умовами перебування у країні призначення, у відповідності до статей 19-1 та 20 розділу VІ Закону України «Про туризм» ознайомлений та згоден». Зазначений додаток свідчить про отримання позивачем необхідної інформації, передбаченої законодавством України на виконання умов п. 2.1.1 цього договору». Згідно п. 3.7 Турагент є агентом між клієнтом та організаціями, які є постачальниками послуг, а саме іншими турагентами, туроператорами, авіакомпаніями, транспортними організаціями. Тому Турагент не несе відповідальності за обставини, які є поза його контролем та компетенцією, а саме: зміна деталей польоту, відміна або затримання рейсів, заміна готелю, зміна типу літака, втрата або пошкодження багаж, втрата особистих речей, відмова у видачі вїзної візи і таке інше. В такому випадку відповідальність несе відповідна організація, яка надає відповідні послуги. Згідно п. 10.4 Замовник усвідомлює, що сплачені відповідно до розділу 6 договору грошові кошти за туристичні послуги, належать Туроператору і є транзитними, а Турагент (або ОСОБА_7 через Турагента) при цьому зобовязаний сплатити їх Туроператору після отримання їх від Замовника. Будь-які вимоги Замовника або Туриста щодо повернення цих коштів, якщо Замовник або Турист має право на їх повернення, повинні бути адресовані Туроператору безпосередньо або через ОСОБА_7 (Турагента). Тобто, укладаючи договір, позивач усвідомлював та погодився з тим, що Турагент є агентом між Туроператором та Замовником.

Третя особа - фізична особа підприємець ОСОБА_5 до розгляду справи по суті надала письмові пояснення на позов, аналогічні письмовим поясненням на позов представника ТОВ «Агенція туристичних послуг «Поїхали з нами» - ОСОБА_10

Третя особа на стороні позивача - ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності третьої особи на стороні позивача - ОСОБА_4, представника третьої особи ТОВ «Агенція туристичних послуг «Поїхали з нами» та третьої особи ФОП ОСОБА_5

Представник позивача ОСОБА_2 у вступному слові стисло виклала зміст та підстави позовних вимог ОСОБА_1 щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Крім того, пояснила, що позивач та її чоловік ОСОБА_4, коли прибули до готелю, зверталися до відповідача по електронній пошті з колективним зверненням для вирішення виниклої проблеми. У відповідь представник відповідача лише висловила свої співчуття. Позивач та її чоловік ОСОБА_4 заселилися до готелю 18 вересня 2017 року о 12.00 годині в ті номери, які їм запропонували, які відрізнялися від тих, що були їм обіцяні при укладенні договору. Сам готель не відповідав тим фотографіям, що були показані позивачу та її чоловіку при укладенні договору. Вони в усній формі зверталися до гіда із своїми претензіями, але він, дізнавшись про це, більше у готелі не зявлявся. Вони також в усній формі зверталися до адміністрації готелю, письмові претензії не подавали. Акт, як це передбачено п. 8.2 договору, не складався. Позивач та її чоловік під час відпочинку у Тунісі перебували у постійному стресі через те, що їх обманули про умови відпочинку, а повернувшись додому, були вимушені звернутися за медичною допомогою до лікаря - терапевта поліклініки Сімейної медицини, бо в них була слабкість, головний біль, оніміння пальців рук. Також після повернення вони звернулися до ТОВ «Агенція туристичних послуг «Поїхали з нами» та третьої особи ФОП ОСОБА_5, яка є турсубагентом та діяла по довіреності від Турагента «Агенція туристичних послуг «Поїхали з нами», який у свою чергу діє від імені та по довіреності від Туроператора відповідача у справі. ФОП ОСОБА_5 повідомила, що вона немає ніякого відношення до зіпсованого відпочинку, бо надає тільки інформацію, яку їй передає Туроператор. Вони не зверталися до ТОВ «Оазіс Тревел Україна», бо 29 травня 2017 року звернулися до ОСОБА_5 із своїми претензіями. Просить стягнути з відповідача на користь позивача вартість одної доби відпочинку в розмірі 3000 грн. та моральну шкоду за зіпсований відпочинок та отриманий стрес через неякісну послугу, надану відповідачем.

Представник відповідача - ОСОБА_3 у вступному слові позов не визнав та пояснив, що позивачу були надані послуги згідно укладеного договору. Виліт було затримано не з вини туроператора. Позивач та її чоловік не звернулися до гіда з приводу несвоєчасного заселення в готель, або з приводу неналежних умов відпочинку. Вони відпочивали 7 днів, але не зверталися до туроператора чи адміністрації готелю з будь-якими претензіями, не склали акт про порушення, згідно п. 8.2 договору. Повернувшись з відпочинку позивач та ОСОБА_4, не звернулися до ТОВ «Оазіс Тревел Україна» з притензіями чи скаргами. В аеропорту Туніса їх зустрічав гід, який доставив їх до готелю. Позивач та ОСОБА_4 не зверталися до гіда, який представляв туроператора, з претензіями про виниклі проблеми і невідповідність номерів чи умов перебування в готелі. Просить відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що 11 вересня 2017 року між ОСОБА_11, як Замовником, та ТОВ «Оазіс Тревел Україна», як Туроператором, від імені та за дорученням якого на підставі агентського договору діяло ТОВ «Агенство туристичних послуг «Поїхали з нами» в особі директора ОСОБА_12, яке діє на підставі статуту, як Турагент, від імені та за дорученням на підставі субагентського договору діє ФОП ОСОБА_5, як субтурагент, було укладено договір № К 326/170911-3 про туристичне обслуговування (а.с. 11-15).

Згідно п. 1.1. договору Туроператор згідно заявки, поданої Замовником через ОСОБА_7 і Турагента, за плату зобовязався забезпечити надання Замовнику туристичних послуг (туристичний продукт, турпродукт). До вартості туристичних послуг за цим договором також входять послуги по бронюванню та підбору туру та надання інформації по турам, які ОСОБА_7 надає Замовнику.

Пунктом 1.2 було передбачено, що заявка оформлюється ОСОБА_8 № 1 в 2-х екземплярах і є невідємною частиною договору.

ОСОБА_8 № 1 до вказаного вище договору вбачається, що позивачем було обрано тур до Тунісу; дата поїздки: з 17 вересня 2017 року по 24 вересня 2017 року; тривалість ночей: 7, готель «DELPHIN EL HABIB» 4*; тип номера: стандарт; харчування: все включено; вид на море: немає; кількість туристів: 2; заселення: 17.09.2017 р., виселення з готелю: 24.09.2017 р.; деталі транспортировки: авіапереліт; виліт із Києва 17.09.2017 р., виліт із Туніса 24.09.2017 р.(а.с. 12 оберт).

При підписанні договору позивач у ОСОБА_8 № 1 до договору своїм підписом підтвердила, що наведені у додатку № 1 данні, нею перевірені та відповідають дійсності. З умовами проживання в обраному готелі, іншими умовами туру та умовами перебування у країні призначення, у відповідності до статей 19-1 та 20 розділу VІ Закону України «Про туризм» ознайомлена та згодна.

Відповідно до п.6.1.1 договору вартість туристичних послуг на двох осіб (з оплатою авіатранспорту) становила 21253,00 грн., які були в повному обсязі сплачені позивачем на розрахунковою квитанцією від 11.09.2017 року (а.с. 16, 17).

В позовній заяві позивач зазначила про те, що виліт з України було затримано і вони з чоловіком ОСОБА_4 приїхали до готелю 18 вересня 2017 року о 02 годині 35 хвилин за місцевим часом.

У ОСОБА_8 № 2 до договору «Памятка туриста» зазначено, що зобовязання та відповідальність за зміну часу відліту несе авіаперевізник.

Вказане свідчить про те, що відповідач не може відповідати за затримання виліту з України, бо ця відповідальність покладена на авіаперевізника, про що позивач була повідомлена, підписавши «Памятку туриста».

Також позивач посилається на те, що на момент їх прибуття до готелю в ньому були відсутні заброньовані ними номери, і через те, що номери, які були їм запропоновані «до ранку» перебували у неприбраному стані, вони відмовилися тимчасово заселитися в ці номери.

Проте, позивач не надала жодного доказу на підтвердження того, що вона та ОСОБА_4 прибули до готелю 18 вересня 2017 року о 02 годині 35 хвилин за місцевим часом і, що їх вчасно не заселили у заброньовані ними номери, а запропонували неприбрані номери «до ранку». При цьому вона вказує на те, що у подібній ситуації опинилися ще 10 людей, але не заявляла про допит цих осіб в якості свідків на підтвердження зазначених нею обставин.

Згідно п. 8.2 договору всі претензії Замовника або Туриста відносно обслуговування за кордоном або на території України приймаються Туроператором до розгляду у письмовому вигляді, при наявності Акта, підписаного уповноваженою особою Туроператора, та посвідченого представником сторони, що приймає у країні перебування туриста протягом 14 днів з моменту закінчення тура.

Згідно «Памятки туриста» (ОСОБА_8 № 2 до договору), у випадку, якщо під час відпочинку туристу були надані не ті послуги, які він замовляв (не в тій кількості або якості) або не надані взагалі, турист зобовязаний звязатися з представником сторони, що приймає (наприклад із своїм гідом), а у випадку неможливості звязатися з ним, подзвонити працівнику ОСОБА_7, в якого він замовляв туристичні послуги. При цьому необхідно задокументувати даний факт у представників готелю або у гіда сторони, що приймає, у вигляді акта, і після повернення надати даний акт або фото/відеоматеріали, що підтверджують скаргу туриста. Це звернення зі всіма необхідними матеріалами необхідно направити Туроператору безпосередньо або через працівників Турсубагенста після повернення із тура.

У своєму позові позивач стверджує, що стан готелю, стан пляжу та умови проживання, суттєво відрізнялися від тих, що були обіцяні їм ОСОБА_7 при укладенні договору (капітальний ремонт готелю, наявність у номері плазмового телевізору, сейфа, полотенець, капців, халатів, свого обладнаного та доглянутого пляжу). На підтвердження обіцяних умов відпочинку позивачем надано чотири фотографії готелю, що, начебто, були показані позивачу ОСОБА_7 (а.с. 20-21), але із цих фотографій неможливо встановити чи виконаний в готелі капітальний ремонт, чи є обладнаний пляж та плазмовий телевізор у номері готелю.

На підтвердження незадовільних умов відпочинку позивачем також надані фотографії, на яких, начебто, зображений готель «DELPHIN EL HABIB» 4* (а.с. 22-28).

Проте, надані фотографії не містять жодного підтвердження про те, що ці фотографії зроблені саме у Тунісі в готелі «DELPHIN EL HABIB» 4*, у зазначений позивачем час її відпочинку у цьому готелі.

Будь-які інші докази, які б підтверджували вказані позивачем обставини щодо незадовільних умов відпочинку та їх різницю порівняно з тими, що були обіцяні при укладенні договору, позивачем не надані.

Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не задокументували даний факт у представників готелю або у гіда сторони, що приймає, у вигляді акта, як це передбачено п. 8.2 договору.

Повернувшись до міста Камянське позивач та її чоловік не звернулися протягом 14 днів з моменту закінчення тура до відповідача з письмовою скаргою відносно обслуговування за кордоном під час відпочинку.

Під час розгляду справи по суті представник позивача ОСОБА_2 надала копію роздруківки електронної переписки з мобільного телефону між ОСОБА_4 та представником Туроператора «Оазіс Тревел Україна» ОСОБА_13, на підтвердження зазначених позивачем обставин щодо невідповідності умов відпочинку тим, які були обіцяні ОСОБА_7 ОСОБА_1 та ОСОБА_4, та на підтвердження факту звернення позивача до Туроператора.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_2 пояснила, що наданий нею доказ є електронним документом, він не був поданий раніше, бо знаходиться в телефоні ОСОБА_4, який перебував за межами України. Вона особисто бачила цю переписку, тому посвідчила своїм підписом його достовірність з оригіналом, якого в неї немає.

Представник відповідача заперечував проти долучення до справи копії роздруківки електронної переписки, вважаючи її не достовірною, бо позивач та ОСОБА_4 до туроператора під час відпочинку не зверталися з будь-якими претензіями. Цей доказ не був поданий одночасно з позовною заявою, тому відповідач не міг підготувати відповідні заперечення на нього.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно п. 4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В ч. 2 ст. 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Суд вважає, що вказані представником позивача причини не подання у встановлений законом строк (разом з позовною заявою) копії роздруківки електронної переписки з мобільного телефону, як доказу, не можуть визнані судом поважними, оскільки позивач особисто підписувала позовну заяву, протягом перебування справи в суді ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зявлялися до суду, отримували повістки(а.с. 53. 55) і мали можливість надати суду вказану роздруківку та предявити оригінал цього доказу.

Враховуючи відсутність поважних причин несвоєчасного подання позивачем письмового доказу, заперечення представника відповідача проти прийняття цього доказу, а також не подання суду оригіналу письмового доказу, суд не бере його до уваги на підтвердження зазначених позивачем обставин щодо звернення до відповідача, як до Туроператора, із скаргою на незадовільні умови відпочинку.

Пунктом 4.13 договору № К326/170911-3 від 11.09.2017 року, укладеного між сторонами у справі було передбачено, що Туроператор не несе відповідальності за невідповідність будь-яких послуг Турпродукта безпідставним сподіванням, субєктивній оцінці та завищеним очікуванням туриста. Претензії, що грунтуються на вищевказаних критеріях, не задовольняються.

Крім того, у пункті 4.14 договору № К326/170911-3 зазначено, що категорія готелю зазначається у заявці згідно класифікації готелів, що надається готелями або туристичними компаніями-партнерами, які забезпечують обслуговування туристів на території тимчасового перебування. Будь-які скарги та претензії Замовника та/або Туриста щодо невідповідності готелю зазначеній категорії (кількості зірок) Туроператором не приймаються до розгляду. Такі претензії та скарги необхідно направляти тим компетентним органам держави розміщення готелю , які надали відповідні сертифікати та присвоїли ту або іншу категорію (кількість зірок) даному готелю.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню судом при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивач, всупереч вимогам ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, не довела за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, з урахуванням положень статей 76-80 ЦПК України, зазначені нею обставини щодо несвоєчасного надання готельного номеру, щодо порушення відповідачем умов договору № К326/170911-3 про туристичне обслуговування, щодо невідповідності умов відпочинку тим, які були обіцяні ОСОБА_7 їй та ОСОБА_4, що могло привести до спричинення їй матеріальної та моральної шкоди, внаслідок порушення відповідачем її прав, як споживача туристичних послуг.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 як про повернення грошових коштів за один день відпочинку на двох осіб в розмірі 3000 грн., так і моральної шкоди в розмірі 15000 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна», третя особа на стороні позивача - ОСОБА_4, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство туристичних послуг «Поїхали з нами», фізична особа підприємець ОСОБА_5, про захист прав споживачів.

Повне судове рішення складено 18 травня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.