Справа № 215/296/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Науменко Я.О.

за участю секретаря Конопліної С.І.

згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, який проживає за адресою: 50082, АДРЕСА_1 до ОСОБА_2, місце проживання якої зареєстровано за адресою: 50047, АДРЕСА_2, про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

23.01.2018 р. ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказує, що 26.08.2006 року між ним і відповідачем було зареєстровано шлюб. Шлюбні відносини з відповідачем припинені з жовтня 2016 року внаслідок різних поглядів на подружнє життя, втрати почуття любові та взаємоповаги. Відсутність взаємопорозуміння призводить до сварок та скандалів, які відбуваються у присутності дитини, що негативно впливає на її психологічний стан. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила суд розглянути справу без її участі.

Згідно з частиною третьою статті 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 ЦПК України (частина четверта статті 200 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За розясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України).

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України).

За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України).

Судом встановлено, що сторони 26.08.2006 р. зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 050227, виданого 26.08.2006 р. Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 410 (а.с. 6); від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КИ № 215509, виданого 14.03.2009 р. Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 168 (а.с. 5).

Як зазначено в позовній заяві та не заперечувалося відповідачем, на даний час фактичні шлюбні відносини сторін припинені з жовтня 2016 року, подальше спільне життя як подружжя є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, примирення неможливе.

З огляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами, суд дійшов до висновку, що рішення сторін про розлучення є виваженим і свідомим причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сімї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України.

З огляду на це суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем.

Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Водночас, зважаючи на визнання Відповідачем даного позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, за якою у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма закріплена частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 19, 23, 76, 81, 82, 89, 141, 142, 189, 197, 198, 200, 206, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 26 серпня 2006 року за актовим записом № 410 у Тернівському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, від якого мають одну неповнолітню дитину.

Зобов'язати Управління Державної казначейської служби у Тернівському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, (адреса проживання: 50082, АДРЕСА_1) 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у ПАТ "Державний ощадний банк України" за квитанцією від 23.01.2018 р. № 1/17, що становить 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп..

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, (адреса проживання: 50047, АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, (адреса проживання: 50082, АДРЕСА_1), судові витрати, які складаються з 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову у розмірі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 24.04.2018 р..

Суддя: