ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року

м. Харків

Справа № 640/11725/17

Провадження № 22ц/790/1969/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Бровченко І.О.,

суддів Бурлака І.В., Яцина В.Б.,

за участю секретаря Афоніна К.О.

імена сторін:

позивач ОСОБА_1

відповідач квартирно-експлуатаційний відділ м.Харкова

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на рішення Київського районного суду м.Харкова від 15 січня 2018 року у складі судді Сенаторова В.М. по справі за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив зобов`язати квартирно - експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службових квартирно - експлуатаційного відділу кв. АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 вказав, що він разом з сім`єю з 3-х осіб, постійно мешкає в кв. АДРЕСА_2 , житловою площею 18,48 кв.м, квартира має статус службової, зареєстрований в даній квартирі удвох з неповнолітнім сином ОСОБА_2 , 2010 року народження. В зазначену квартиру позивач поселився на підставі службового ордера № 015251 від 06 серпня 2009 року, який видано виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, у зв`язку з проходженням військової служби. Рішенням житлово-побутової комісії військових частин Чугуївського гарнізону з даної квартири знято статус «службова». На цей час позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі в військовій частині п.п. НОМЕР_1 , має календарну вислугу більше 22 років, учасник АТО ( ветеран війни-учасник бойових дій ), перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав. Позивач мешкає в службовій квартирі, яка призначена для тимчасового проживання, а її службовий статус значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством житлових прав. ОСОБА_1 звертався до КЕВ м. Харкова з проханням надати йому житло для постійного проживання, однак йому відповіли, що на цей час КЕВ м. Харкова не має можливості забезпечити його та сім`ю іншим постійним житловим приміщенням, хоча забезпечення житлом для постійного проживання передбачено «Порядком забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями» затвердженим постановою КМУ від 03 серпня 2006 року за № 1081. Враховуючи неврегульованість цього питання КЕВ м. Харкова, не може самостійно вирішити дане питання та позивачу було запропоновано звернутись до суду. Позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської області з самого її початку та до теперішнього часу знаходиться на бойових позиціях, має бойові нагороди та заохочення.

Представник квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова Морозова О.Р. проти позовних вимог заперечувала, вказала, що порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Крім того, в межах виконання Комплексної програми забезпечення житлом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби та членів їх сімей, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 22 листопада 1999 року № 2166, Міністерству оборони України з державного бюджету України виділяються кошти на будівництво (придбання) житла лише для військовослужбовців Збройних Сил України.

Забезпечення заявників жилими приміщеннями для постійного проживання, шляхом виключення його з числа службових призведе до порушення вимог Бюджетного кодексу України, в частині нецільового використання бюджетних коштів.

Крім того, згідно абз. 3 п. 3.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 30 листопада 2011 року № 737 (далі Інструкція), службове жиле приміщення надається під час виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби.

Відповідно до п. 1.4. Інструкції військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Порядок забезпечення військовослужбовців передбачений розділом 4 Інструкції. Так, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, які перебувають на квартирному обліку у ЗС України, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень (додаток 10), або списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень (додаток 11).

Правом першочергового одержання жилих приміщень, крім осіб, зазначених у статті 45 Житлового кодексу Української РСР, користуються військовослужбовці - ветерани війни, військовослужбовці, які прослужили 25 і більше календарних років, військовослужбовці, які безпосередньо несуть бойове чергування, льотно - підйомний склад та плавсклад, які перебували на обліку та потребують поліпшення житлових умов. Житло, яке(надається військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, для постійного проживання, повинно бути упорядкованим відповідно до вимог цього населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

У відповідності до п. 4.4 Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, забезпечуються жилими приміщенням для постійного проживання за рішенням КЕВ (КЕЧ) району, погодженим з гарнізонною житловою комісією. Крім того, абз. 6 п. 3.15 Інструкції передбачено, що військовослужбовець, особа звільнена з військової служби, та члени їх сімей зобов`язані у двомісячний строк звільнити займане ними службове жиле приміщення в разі одержання жилого приміщення для постійного проживання.

На квартирному обліку позивач перебуває з 15 березня 2004 року на загальній черзі за №197 та буде забезпечений житлом за рахунок Міністерства оборони України при першому надходженні, а не шляхом виключення спірної квартири з числа службової.

Щодо посилання позивача на той факт, що загальна календарна вислуга військової служби більше 22 років та надає йому право на забезпечення житлом для постійного проживання за рахунок Міністерства оборони України, в тому числі шляхом виключення житла з числа службового, без врахування черговості на отримання житла, КЕВ м. Харків вважає, що наявність вислуги на військовій службі не надає позивачу права вимагати конкретне службове житло для постійного проживання без додержання встановленого законом порядку розгляду таких питань. Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього, і підприємства, установи, організації використовують службові жилі приміщення за їх цільовим призначенням.

Представник відповідача вважає, що правові підстави для задоволення вимог про зобов`язання КЕВ м. Харків звернутись з клопотанням до виконавчого комітету Чугуївської міської ради про виключення спірної квартири з числа службових відсутні.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 січня 2018 позовну заяву ОСОБА_1 до квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова про зобов`язання вчинити дії задоволено.

Зобов`язано квартирно - експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службових квартирно - експлуатаційного відділу кв. АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі КЕВ м. Харкова просить рішення суду скасувати та відмовити у позові, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Доводи апеляційної скарги повторюють заперечення на позовну заяву, які надавались в суді першої інстанції представником відповідача.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення з`явившихся сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що згідно довідки старший прапорщик ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в в/ч пп НОМЕР_1 ( а. с. 17)

На даний час ОСОБА_1 головний старшина гаубичного самохідно артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи в/ч п.п. НОМЕР_1 ОК « Схід» СВ ЗСУ, службу проходить з 18 грудня 1994 року (а. с. 13).

ОСОБА_1 разом з сім`єю з 3-х осіб, постійно мешкає в кв. АДРЕСА_2 , житловою площею 18,48 кв.м.

Сторони у справі визнали, що вищевказана квартира має статус службової, в даній квартирі позивач зареєстрований разом з неповнолітнім сином ОСОБА_2 , 2010 року народження. Будинок АДРЕСА_3 належить КЖРЕП Чугуївського виконкому.

В зазначену квартиру позивач ОСОБА_1 поселився на підставі ордера № 015251 від 06 серпня 2009 року, який видано виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, у зв`язку з проходженням військової служби.

Рішенням житлово-побутової комісії військових частин Чугуївського гарнізону вирішено зняти статус службової з квартири АДРЕСА_2 (витяг № 4 від 19.10.2016 року). ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_2 .

Крім того, на засіданні житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_2 07 листопада 2014 року прийнято рішення надати, на підставі вимог Наказу МО України № 401 від 19 червня 2014 року, дозвіл на зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_2 , яку займає ст. прапорщик ОСОБА_1 та члени його родини.

На цей час позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі в в/ч п.п. НОМЕР_1 , має календарну вислугу більше 22 років, учасник АТО ( ветеран війни-учасник бойових дій ), перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав. Позивач мешкає в службовій квартирі, яка призначена для тимчасового проживання, а її службовий статус значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством житлових прав.

ОСОБА_1 звертався до КЕВ м. Харкова з проханням надати йому житло для постійного проживання, однак його повідомили, що на цей час КЕВ м. Харкова не має можливості забезпечити його та сім`ю іншим постійним житловим приміщенням, хоча забезпечення житлом для постійного проживання передбачено «Порядком забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями» затвердженим постановою КМУ від 03 серпня 2006 року за № 1081. Враховуючи неврегульованість цього питання КЕВ м. Харкова, не може самостійно вирішити дане питання та позивачу було запропоновано звернутись до суду.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

На органи державної влади поширюється спеціально-дозвільний тип правового регулювання - заборонено все, що прямо не дозволено законом, тобто відповідачу дозволено лише те, що прямо передбачено законом.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1081 від З серпня 2006 року, а саме п. 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше:

1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного новозбудованого;

2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного з числа службового;

3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб;

4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Таким чином, позивач має право обрати будь який спосіб для забезпечення житлом, оскільки вказаним Порядком не передбачено, що Квартирно-експлуатаційний відділ повноважний вирішувати, яким чином забезпечити військовослужбовців житлом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду та вважає, що суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Посилання квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на Комплексну програму забезпечення житлом військовослужбовців, осіб рядового і навчальницького складу, посадових осіб митної служби та членів їх сімей, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 22 листопада 1999 року № 2166 року не є підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції. Програма не є нормативно-правовим актом, який регламентує питання, пов`язані з предметом позову. Це лише закріплення мети, основних завдань та заходів спрямованих на забезпечення житлом військовослужбовців та посадових осіб. Ніякого зв`язку вказана Програма з предметом спору не має та не може бути підставою для обґрунтування відмови від подання клопотання про виключення житла з числа службового.

Відповідачем не вказано, які саме вимоги Бюджетного кодексу України будуть порушені, внаслідок виконання законних вимог позивача, оскільки рішення про виключення житла з числа службового приймається виконавчим комітетом відповідної ради, виключення житла з числа службового приймається виконавчим комітетом відповідної ради, то твердження відповідача з приводу порушення норм Бюджетного кодексу України не відповідає дійсності, так як виключення житла з числа службового у встановленому законом порядку - не може бути нецільовим використанням бюджетних коштів.

Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права на житло, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями у п. 11 встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, а саме: виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно - експлуатаційного органу.

Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 30 листопада 2011 року № 737, регламентовано процедуру виключення житла з числа службового.

Зокрема пунктом 3.5 визначено, що для виключення квартири з числа службових військовослужбовець чи особа, звільнена у запас (відставку), подає начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорт (заяву), підписаний (підписану) всіма повнолітніми членами сім`ї.

Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку.

Питання виключення квартир з числа службових на засіданнях Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України слід розглядати за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років, а для осіб, звільнених у запас або відставку, які звільнені з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі - незалежно від вислуги років; для сімей померлих (загиблих) військовослужбовців, сімей, які мають у своєму складі інвалідів та тяжкохворих».

Отже, позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією, зокрема, на цей час позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу більше 22 років, є учасником АТО (ветеран війни-учасник бойових дій), перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав.

Питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, а не квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова.

Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини.

Не подаючи відповідне клопотання, квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.

Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при вирішені спору судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути змінено з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 травня 2015 року.

Головуючий:

Судді -