Справа № 299/1117/17
П О С Т А Н О В А
Іменем України

18 липня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КУШТАНА Б.П., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі МИКУЛЯК Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/1117/17 за позовом ОСОБА_1 до Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Виноградівського районного військового комісаріату та Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за апеляційною скаргою Антитерористичного центру при Службі безпеки України на рішення Виноградівського районного суду від 16 березня 2018 року, повний текст якого складено 23 березня 2018 року, головуючий суддя Левко Т.Ю., -

встановив:

19.04.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом мотивуючи таким. Позивач з 01.01.2015 по 22.02.2015 безпосередньо та добровільно брав участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції з метою захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брав участь у бойових діях. 01.01.2015 позивач став добровольцем Окремої добровольчої роти «Карпатська Січ», брав участь у бойових діях в зоні АТО в с. Піски Ясинуватського району Донецької області. Враховуючи, що зазначене військове формування переходило в підпорядкування Збройних Сил України, а вік позивача не допускав зарахування його на військову службу, він змушений був 22.02.2015 повернутися додому, де його не було зараховано, як інших добровольців формування «Карпатська Січ», до списків військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Позивач намагався через райвійськкомат повернутись до зони АТО, але йому через вік було відмовлено.

Через це позивач не отримав посвідчення учасника бойових дій. З цього приводу позивач звертався до різних інстанцій, у т.ч., до Адміністрації Президента України, але отримував відповідь про те, що оскільки брав участь у заходах проведення АТО на добровільній основі та не був зарахований до списків жодної з військових частин, законних підстав для розгляду його документів комісією Міноборони України або комісією командування Сухопутних військ Збройних Сил України з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій немає.

Тим часом, встановлення фактів участі у бойових діях по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, добровільного забезпечення або добровільного залучення до забезпечення проведення антитерористичної операції необхідне позивачу для визнання його учасником АТО з метою отримання соціальних прав і гарантій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач як особа, яка у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення належить до осіб, які визнаються учасниками бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (ст. 6 п. 19 ч. 1, п. 20 ч. 1). Участь за таких обставин в особливий період у добровольчих формуваннях в установленому законом порядку не була заборонена, навпаки, такі добровольчі формування офіційно були допущені до участі в АТО.

Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затверджений Постановою КМ України від 20.08.2014 № 413 (Порядок).

Відповідно до вказаних норм Закону та п.п. 2, 4 Порядку, підставою для надання особі статусу учасника бойових дій є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення. Рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними, зокрема, в Міноборони України, на підставі довідок про безпосередню участь особи в АТО, забезпеченні її проведення, захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (п.п. 4, 5, 8 Порядку).

Таким чином, дії позивача з виконання конституційного обов`язку із захисту Батьківщини відповідають закону. Позивач має право на звернення до суду з вимогами про встановлення факту його участі в бойових діях на боці сил АТО. Участь позивача в бойових діях можуть підтвердити свідки, а також зміст нотаріально посвідчених заяв побратимів.

Посилаючись на ці обставини, на можливість встановлення судовим порядком (ст. 256 ч. 2 ЦПК України) відповідних фактів, а також на існування спору про право, позивач ОСОБА_1 просив установити факти:

добровільного забезпечення та добровільного залучення його до забезпечення проведення антитерористичної операції у складі Окремої добровольчої роти «Карпатська Січ»;

його участі в бойових діях під час проведення антитерористичної операції в Донецькій області у складі Окремої добровольчої роти «Карпатська Січ».

Рішенням Виноградівського районного суду від 16.03.2018 позов задоволено, встановлено факти: добровільного забезпечення та добровільного залучення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до забезпечення проведення антитерористичної операції у складі Окремої добровольчої роти «Карпатська Січ»; участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у бойових діях під час проведення антитерористичної операції в Донецькій області у складі Окремої добровольчої роти «Карпатська Січ».

Рішення суду оскаржив відповідач Антитерористичний центр при Службі безпеки України, вказує на його незаконність. Сторона зазначає, що клопотань від суб`єктів боротьби з тероризмом до АТЦ при СБУ про виконання ОСОБА_1 завдань антитерористичної операції не надходило, тому правові підстави для залучення його до виконання таких завдань були відсутні.

Самостійна участь у бойових діях в районі проведення АТО без узгодження та координації керівником АТО не може розглядатися як залучення до антитерористичної операції. Водночас цей відповідач не заперечує проти встановлення факту участі ОСОБА_1 в антитерористичної операції.

Крім того, апелянт вказує, що справа підлягала розгляду в порядку окремого, а не позовного провадження.

АТЦ при СБУ просить скасувати рішення суду в частині встановлення юридичного факту безпосереднього залучення ОСОБА_1 до антитерористичної операції.

Інші учасники процесу рішення суду не оскаржують.

У відзиві на апеляцію АТЦ при СБУ позивач ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилається загалом на обставини, якими мотивувався позов, вважає, що питання щодо надання особам, які добровільно брали участь у антитерористичній операції, статусу учасника бойових дій законодавчо не врегульоване, а перешкод для встановлення судовим порядком у позовному провадженні відповідних фактів немає.

Антитерористичний центр при Службі безпеки України подав відповідь на відзив, у якій зазначає про необґрунтованість правової позиції позивача. Так, твердження позивача про повну неврегульованість законодавством питання щодо надання особам, які добровільно брали участь у антитерористичній операції, статусу учасника бойових дій необґрунтоване, оскільки законодавство передбачає відповідні можливості.

Відповідач вказує й на особливості законодавчого регулювання умов залучення певних осіб до проведення антитерористичної операції, на відповідні повноваження АТЦ при СБУ, чого позивач не враховує. Крім того, члени відповідних добровольчих збройних формувань можуть мати відповідні пільги лише за умови, що ці формування були включені в подальшому до складу збройних формувань, утворених відповідно до закону, тоді як щодо ОСОБА_1 цих умов не було.

Також не можна визнати достатніми підстави, наведені в рішенні суду, для задоволення позову.

Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції свою правову позицію на стадії апеляційного розгляду справи висловила у письмовому поясненні, цей відповідач виходить із того, що належних підстав для задоволення позову не було.

Так, законодавством передбачені відповідні процедура та умови для надання особі, яка брала участь в антитерористичній операції та у бойових діях, статусу учасника бойових дій, тоді як позивач цієї процедури не дотримався, уповноважені державні органи (комісії) відповідні питання не розглядали і рішень із цього приводу не приймали. Цей відповідач не є належним у справі і до моменту виконання певних вимог, передбачених процедурою надання статусу учасника бойових дій (розгляду питання відомчою комісією), не бере участі у відповідних правовідносинах та не може відповідати за таким позовом.

Насамкінець, судовим порядком питання, що його поставив позивач, може розглядатися лише за відсутності іншої можливості вирішити його встановленим позасудовим порядком.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Дубчак Н.С., які апеляцію не визнали, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності по суті, з наявності матеріально- і процесуально-правових підстав для вирішення судовим порядком у позовному провадженні питання про встановлення фактів відповідно до пред`явлених позивачем вимог. Утім, погодитись із рішенням суду не можна, оскільки таке ухвалене із порушенням норм процесуального права та без урахування норм матеріального права, які регулюють питання залучення особи до проведення антитерористичної операції та надання особі, яка брала участь у антитерористичній операції, статусу учасника бойових дій.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, водночас не зв`язаний доводами та вимогами скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 303 ч.ч. 1, 3 і ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, що узгоджуються із положеннями ст. 303 ч.ч. 1, 3 редакції цього Кодексу, що була чинною до 15.12.2017).

Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, суд має діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 6 Конституції України, ст. 2 ч.ч. 1-3, ст. 3 ч. 1, ст. 4 і ст. 3 ч.ч. 1-3, ст. 4 ч. 1 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України). Тож суд не вправі втручатися в компетенцію відповідних державних органів, установ, посадових осіб, які здійснюють власні або делеговані повноваження, перебирати їх повноваження і функції, а вирішує спір, який виник із таких дій (бездіяльності).

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав; кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення вимог до конкретного відповідача (відповідачів) та обов`язок такого конкретного відповідача (відповідачів) відповідати за пред`явленим до нього позовом; обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (наведені вище норми цивільного процесуального закону та положення ст.ст. 10, 11, 15, 27, 31, 57-60 і ст.ст. 12, 13, 19, 43, 49, 76-81 відповідних редакцій ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором; у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ч.ч. 1, 2 чинної редакції ЦПК України).

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, договором, за відповідних умов може бути застосований інший спосіб, який забезпечує ефективний захист порушеного права та не суперечить закону; правомірній вимозі належного позивача відповідає обов`язок належного відповідача (відповідачів) усунути порушення права. Суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, поданим відповідно до ЦПК України (ст. 11 ч. 1 і ст. 13 ч. 1 відповідних редакцій ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ст. 234 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній на час пред`явлення позову).

Тобто, в порядку окремого провадження розглядаються заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за відсутності спору про право цивільне, якщо ж під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (ст. 234 ч. 2 п. 5, ст. 235 ч. 6, ст. 256 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній на час пред`явлення позову). Аналогічно ці питання врегульовані й редакцією ЦПК України, чинною на час апеляційного розгляду справи (ст. 293 ч. 1, ст. 294 ч. 6, ст. 315 ч. 4).

Факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, можуть встановлюватися в судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ч. 2 і ст. 315 ч. 2 відповідних редакцій ЦПК України).

Відтак, судовим порядком можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Такі факти встановлюються в порядку окремого провадження, а за наявності спору про право в порядку позовного провадження. Судовим порядком за відповідними процесуальними правилами розглядається також спір, якщо такий виникає з дій (бездіяльності) відповідних державних органів, установ, посадових осіб, які здійснюють власні або делеговані повноваження, спір (справа), що виникає внаслідок оскарження дій (бездіяльності) уповноважених державних органів, службових осіб тощо.

За наявності передбаченого законодавством порядку вирішення відповідного питання правових підстав для вирішення судовим порядком цього питання немає, як немає й підстав для задоволення позову особи, яка до звернення до суду не виконала вимог законодавства щодо відповідної правової процедури.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поставив питання про встановлення судовим порядком фактів, що мають юридичне значення: добровільного забезпечення та добровільного залучення його до забезпечення проведення антитерористичної операції у складі Окремої добровольчої роти «Карпатська Січ»; його участі в бойових діях під час проведення антитерористичної операції в Донецькій області у складі Окремої добровольчої роти «Карпатська Січ» (а.с. 51-56). При цьому, ОСОБА_1 апріорі виходив із наявності спору про право та пред`явив вимоги в порядку позовного провадження.

Позивач посилався на те, що з 01.01.2015 по 22.02.2015 безпосередньо та добровільно брав участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції з метою захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брав участь у бойових діях. 01.01.2015 позивач став добровольцем Окремої добровольчої роти «Карпатська Січ», брав участь у бойових діях в зоні АТО в с. Піски Ясинуватського району Донецької області. Зазначав, що це військове формування переходило в підпорядкування Збройних Сил України, а вік позивача не допускав зарахування його на військову службу, тому він змушений був 22.02.2015 повернутися додому, де його не було зараховано до списків військової частини польова пошта НОМЕР_1 . У поверненні до зони АТО йому було відмовлено.

На підтвердження фактів, про які поставив у заяві питання, позивач надав довідку організації «Карпатська Січ» від 29.09.2015 № 99 (а.с. 66), посвідчені нотаріально заяви гр-н ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 68-70), якими підтверджував участь у бойових діях у період з 01.01.2015 по 22.02.2015 у складі добровольчої чоти «Карпатська Січ». Гр-ни ОСОБА_4 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 допитувалися судом першої інстанції як свідки (а.с. 130-132).

На обґрунтування доводів позову щодо відмови у наданні йому статусу учасника бойових дій позивач посилався на адресовані йому відповіді на звернення, надані Управлінням оборонного планування штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (листи від 25.02.2016 № 116/2/2/2940 і від 01.07.2016 № 116/2/2/10441, а.с. 59, 60), Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (лист від 2912.2015 № 4951/01/09.1-15, а.с. 61), у яких, зокрема, роз`яснювався передбачений чинним законодавством порядок набуття статусу учасника бойових дій, у тому числі, особами, які брали в них участь у складі добровольчих формувань. У листах вказувалося на необхідність звернення до військового комісаріату за місцем реєстрації з метою оформлення запиту на отримання з військової частини комплекту необхідних для оформлення статусу документів, на необхідність звернення до відомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій силового відомства, до складу якого будо включено ОДЧ «Карпатська Січ». Відповіді надавалися у зв`язку зі зверненнями ОСОБА_1 до Президента України з приводу сприяння в оформленні відповідного статусу та видачі посвідчення учасника бойових дій (а.с. 63-65).

Інших документів, доказів, які б стосувалися суті поставленого перед судом питання, позивач не надав і в справі таких немає.

Станом на момент пред`явлення ОСОБА_1 позову, що розглядається, законодавством були встановлені такі правила.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Закон № 3551-XII) передбачав, що учасниками бойових дій визнаються:

військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України…, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України; порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України (ст. 6 п. 19);

особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі в антитерористичній операції чи в забезпеченні її проведення, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України; порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України (ст. 6 п. 20).

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений Постановою КМ України від 20.08.2014 № 413, передбачав, що:

цей Порядок визначає процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб (п. 1);

статус учасника бойових дій надається:

військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії…, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центром при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів (п. 2);

підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення:

витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ… про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією… або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу… про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції… інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення;

для осіб, які залучалися до проведення антитерористичної операції на строк менше ніж 30 календарних днів, - документи, зазначені в абзаці другому цього пункту, витяги з бойових наказів, бойових розпоряджень, бойових донесень…, які підтверджують факт безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, проведення розвідувальних заходів;

для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, - документи про залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, передбачені абзацами другим - четвертим цього пункту, або нотаріально завірені свідчення не менше ніж двох свідків із числа осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які разом із такою особою брали участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій або інваліда війни, у разі підтвердження суб`єктами боротьби з тероризмом факту взаємодії зазначених осіб (особисто або під час перебування у складі добровольчих формувань) із Збройними Силами, МВС, Національною гвардією та іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами (п. 4);

рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається:

комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, ДФС;

міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання (п. 5).

Відповідно до п. 6 Порядку, для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин, інші керівники встановленим порядком зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за встановленою формою, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. Комісії вивчають документи, у разі потреби заслуховують пояснення осіб, стосовно яких вони подані, свідків та приймають рішення щодо надання статусу учасника бойових дій. За відсутності підстав повертають їх до військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій з метою подальшого доопрацювання. Комісії подають на розгляд міжвідомчої комісії документи із спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання. Міжвідомча комісія розглядає документи, надіслані комісіями, та у разі потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких вони подані (надсилає необхідні запити тощо), заслуховує пояснення таких осіб, свідків, представників державних органів та приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій.

Положення про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затверджене наказом Мінсоцполітики України від 10.11.2014 № 867 (реєстрація в Мін`юсті України від 24.11.2014 за № 1494/26271), передбачало, що:

Міжвідомча комісія приймає рішення про надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій особам (осіб), які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, в разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання (Розділ І п. 3 пп. 1);

основними завданнями Міжвідомчої комісії є:

надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання:

військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) і працівникам Збройних Сил України, Національної гвардії України…, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що надалі такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань і правоохоронних органів (Розділ ІІ п. 1 пп. 1);

рішення про надання статусу учасника бойових дій Міжвідомча комісія приймає на підставі документів, поданих комісіями, утвореними в міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади чи інших державних органах, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи (далі - комісії), у разі виявлення комісіями спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання (Розділ ІІІ п. 1).

Відповідно до п.п. 2-5 Розділу ІІІ, Міжвідомча комісія приймає рішення про надання статусу учасника бойових дій на підставі документів про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, передбачених п. 6 вищевказаного Порядку.

Рішення Міжвідомчої комісії може бути оскаржене в судовому порядку (Розділ ІІІ п. 7).

ОСОБА_1 не звертався до вищеназваної відомчої, а за потреби до міжвідомчої комісій у передбаченому законодавством порядку, що визнав у апеляційному суді. Отже, позивач не дотримався встановленого законом позасудового порядку вирішення питання, що, серед іншого, має наслідком і відсутність відмови у наданні йому статусу учасника бойових дій. Тим часом, саме до повноважень відповідних комісій належить вирішення питань, які наразі позивач поставив перед судом, саме комісії перевіряють наявність підстав для надання особі статусу учасника бойових дій, в тому числі, наявність чи відсутність обставин, що пов`язуються із залученням особи до участі в антитерористичній операції Антитерористичним центром при Службі безпеки України, для чого отримують необхідні документи, пояснення, свідчення та мають інші інституційні та процедурні можливості.

Із твердженням сторони позивача по повну неврегульованість питання щодо надання статусу учасника бойових дій особі, яка добровільно взяла участь у антитерористичній операції, у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, погодитись не можна, позаяк таке суперечить дійсним обставинам.

Правова позиція Верховного Суду у справі № 826/15711/15 (постанова від 10.04.2018) підтверджує необхідність виконання вимог вищеназваних законодавчих актів, якими регулюються питання встановлення відповідних фактів і обставин у зв`язку із наданням особі статусу учасника бойових дій, визначається компетенція відомчої та міжвідомчої комісій, які саме після проведення перевірки і приймають рішення щодо статусу особи як учасника бойових дій.

У постанові від 26.06.2018 у справі № 760/2461/17-ц Верховний Суд висловив правову позицію, за змістом якої, зокрема, особа, яка добровільно взяла участь у антитерористичній операції, у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, управі реалізувати питання про визнання її учасником бойових дій за процедурою, передбаченою наведеним вище законодавством, при цьому, зважаючи на підстави та предмет відповідного позову, встановлення факту участі в бойових діях безпосередньо пов`язується із фактом набуття статусу учасника бойових дій, ці факти і обставини є взаємопов`язаними та взаємозалежними. Звернення до суду по встановлення відповідного факту без попереднього звернення до відповідної комісії та отримання відповідного результату є передчасним, крім того, за цих умов немає підстав для тверджень про виникнення спору про право.

У контексті справи, що розглядається, апеляційний суд зауважує, що обидві вимоги позову нерозривно пов`язані, за обставинами справи та виходячи з підстав і обґрунтування позову їх окремий розгляд неможливий, ці вимоги по суті становлять єдиний предмет позову і єдиний предмет доказування, кінцевою метою позову є набуття на підставі рішення суду статусу учасника бойових дій. Встановлення факту участі позивача в бойових діях означає одночасно і встановлення факту залучення його до проведення антитерористичної операції, рівно як і встановлення факту залучення його до проведення антитерористичної операції одночасно означає по суті і встановлення факту участі позивача в бойових діях у той самий період часу, а відтак, встановлення судом відповідних фактів поза передбаченою законом процедурою.

Суд першої інстанції не врахував вимог закону, особливостей правовідносин, щодо яких постановив рішення, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Суд не звернув уваги на відсутність у справі доказів виконання позивачем вимог закону щодо процедури встановлення фактів, встановити які просив суд. Рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, для задоволення позову суд законних підстав не мав.

Виходячи з наведеного та з урахуванням положень ст. 367 ч. 4 ЦПК України, рішення підлягає скасуванню в повному обсязі, тому на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 цього Кодексу апеляцію слід задовольнити, рішення суду про задоволення позову скасувати, у позові відмовити.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне констатувати, що відповідачі у справі не заперечували факту участі ОСОБА_1 у бойових діях по суті, вказували лише на недотримання ним відповідної процедури, а позивач не позбавлений права вирішувати питання щодо оформлення свого статусу як учасника бойових дій встановленим порядком, в тому числі, за наявності для того підстав, не позбавлений і права захищати свої законні інтереси в суді.

Керуючись ст. 367 ч. 4, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Антитерористичного центру при Службі безпеки України задовольнити, рішення Виноградівського районного суду від 16 березня 2018 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Виноградівського районного військового комісаріату та Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 31 липня 2018 року.

Судді