Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 189/219/15-ц

провадження № 61-9224 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

представник позивача - ОСОБА_4;

відповідач - товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ Дніпро»;

представник відповідача - Халинбаджах Анатолій Вікторович;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ Дніпро» на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 4 квітня 2016 року у складі судді Лукінової К. С. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Лисичної Н. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до селянського фермерського господарства «Булах» (далі - СФГ «Булах») про визнання договору оренди землі частково недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що наприкінці 2007 року між нею та СФГ «Булах» було укладено договір оренди належної їй на праві приватної власності земельної ділянки, площею 6,790 га, строком на 5 років. Вказаний договір зареєстрований 21 січня 2008 року у Книзі реєстрації договорів оренди землі Покровським відділом Дніпропетровської області державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 30. Зазначала, що у 2012 році їйстало відомо про те, що договір було зареєстровано з виправленнями, а саме: термін дії договору було виправлено і записано - 10 років, замість 5 років, який було вказано та ними узгоджено при підписанні договору.

У зв'язку з наведеним, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд: визнати недійсним в частині строку дії договір оренди земельної ділянки, укладений між нею та СФГ «Булах», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «КСГ Дніпро» (далі - ТОВ «КГС Дніпро»), зареєстрований 21 січня 2008 року у Книзі реєстрації договорів оренди землі Покровським відділом Дніпропетровської області державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за №30; вважати, що строк дії вказаного договору становить 5 років; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 4 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Договір оренди земельної ділянки, площею 6,790 га, укладений між ОСОБА_3 та СФГ «Булах», зареєстрований 21 січня 2008 року у Книзі реєстрації договорів оренди землі Покровським відділом державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 30, визнано недійсним в частині строку дії договору оренди земельної ділянки, вирішено вважати строком дії вказаного договору - 5 років. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у позивачки було відсутнє волевиявлення на укладення спірного договору оренди землі строком на 10 років, оскільки вона мала намір укласти договір на 5 років. Про існування внесених виправлень у спірний договір оренди землі позивач дізналася у жовтні-листопаді 2012 року, відтак вона звернулася до суду за захистом своїх прав в межах трирічного строку позовної давності. При цьому суд поновив позивачу строк позовної давності.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «КГС Дніпро» відхилено. Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 4 квітня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що у позивачки волевиявлення на укладання спірного договору оренди землі строком на 10 років не було. Позивачка дізналася про її порушене право у жовтні -листопаді 2012 року, а з позовом звернулась у січні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

У грудні 2016 рокуТОВ «КГС Дніпро» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем було подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності у зв'язку з тим, що позивач отримала свій примірник договору оренди наприкінці січня 2008 року і саме з цього часу довідалася або могла довідатись про порушення свого прав, проте до суду звернулася лише через 7 років. Крім того, у 2013-2014 роках ОСОБА_3 власноруч отримувала зерно від СФГ «Булах» у рахунок сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто після закінчення строку договору, на який, як вона стверджує, не мала намір його укладати. Ні позивач, ні його представник не надали суду належних та допустимих доказів отримання примірника договору оренди саме у 2012 році та не змогли пояснити суду від кого та за яких обставин вона отримала свій примірник договору у зазначений період.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що наприкінці 2007 року між ОСОБА_3 та СФГ «Булах» було укладено договір оренди належної ОСОБА_3 на праві приватної власності земельної ділянки, площею 6,790 га, яка розташована на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, строком на 5 років.

Згідно з висновком судової технічної експертизи від 21 червня 2013 року до первинного змісту пункту 6 договору оренди земельної ділянки (строк дії договору), укладеного між ОСОБА_3 та СФГ «Булах», вносилися зміни шляхом нанесення рукописних написів «10» та «десять» поверх замальованих барвником білого кольору первинних друкованих даних, первинний текст в даному місці читався як «5 (п'ять)».

Відповідно до статей 10, 11, 60, 212 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 57 ЦПК України 2004 року передбачено, щодоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин четвертої та п'ятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Вирішуючи спір, суди відхилили заяву відповідача про застосування строку позовної давності (а.с. 61), дійшовши висновку про те, що ОСОБА_3 дізналася про порушення свого права у жовтні-листопаді 2012 року. При цьому доказів, які б підтверджували вказані обставини, матеріали справи взагалі не містять.

У порушення вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року апеляційний суд вищевказаних положень закону та обставин справи не врахував, доводів відповідача про те, що у 2013-2014 роках позивач отримувала зерно від СФГ «Булах» в рахунок сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто вже після закінчення 5-річного строку дії договору, не перевірив та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

При цьому апеляційний суд, у порушення вимог частини другої статті 315 ЦПК України 2004 року, яка зобов'язує апеляційний суд у разі відхилення апеляційної скарги зазначити в ухвалі мотиви її відхилення, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, мотивів відхилення доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності взагалі не навів.

Крім того, апеляційний суд, не звернув увагу на те, що рішення суду першої інстанції містить взаємовиключні висновки: поновивши ОСОБА_3 строк на звернення до суду із указаним позовом (мотивувальна частина рішення суду), суд одночасно дійшов висновку про те, що позивач про своє порушене право дізналася у жовтні-листопаді 2012 року, тобто, що строк для звернення до суду нею не пропущено.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КСГ Дніпро»задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк