н/п 2/490/113/2018 Справа № 490/709/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

18 червня 2018 року м. Миколаїв

Суд Центрального районного суду м. Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Кваші С.О., за участі позивача та представника третьої особи прокурора Андросової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державний реєстратор прав на нерохуме майно Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, третя особа: Миколаївська місцева прокуратура № 1 про зняття арешту з суб'єкту нерухомого майна ,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зняття арешту з суб'єкту нерухомого майна, в якій просив скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна земельної ділянки за адресою м.Миколаїв, вул. 1-а Екіпажна, 39 , внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25.11.2013 року за № 8278772 на підставі ухвали суду про забезпечення позову по справі № 490/10974/13-ц, винесеної Центральним районним судом м.Миколаєва 22 жовтня 2013 року , зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради внести зміни щодо скасування вказаного обтяження.

В обгрунтування позову посилається на те, що оскільки рішенням суду по справі, в якій було вжито заходів забезпечення позову, набуло законної сили ще 19 червня 2014 року і право власності на житловий будинок було визнано за ОСОБА_2 в цілому , наявність обтяження порушує його права власника.

В судовому засіданні оголошено запереченян державного реєстратора, в яких зазначено, що справу слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Прокурор підтримав зазначене клопотання, позивач просив віднести його розгляд на розсуд суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником житлового будинку м.Миколаїв, вул. 1-а Екіпажна, 39 за договром дарування від 04.03.2016 року , попереднім власником була ОСОБА_1М,, яка отримала його у спадщину .

14 грудня 2017 року на підставі рішення Миколаївської міської ради № 31/21 йому була передана у власність земельна ділянка, площею 1000 кв.м. для обслуговування вказаного житлового будинку.

Рішенням державного реєстратора від 24.01.2018 року йому було відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку з підстав наявності в реєстрі запису про накладення арешту на вказану земельну ділянку на підставі ухвали суду від 21.10.2013 року у справі № 490/10974/13-ц .

Вважаючи, що слід скасувати арешт з належного йому майна саме шляом заявлення позову до державного реєстратора з вимогами про зобовязання відповідаач внести зміни щодо скасування обтяження до Державного реєстру, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом N 1952-IV.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом N 1952-IV (ст. 3 цього Закону).

Правовий статус і компетенція державного реєстратора передбачені в ст. 10 Закону N 1952-IV. За приписами п. 1, 2 ч. 3 цієї статті державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

- наявність факту виконання умов правочину, з яким закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 18 Закону N 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку, зокрема: формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права речові та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (ч. 4 ст. 18 Закону N 1952-IV).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 зазначеного Закону в державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Підстави для внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них встановлено ст. 26 Закону N 1952-IV, у ч. 1 якої визначено, що подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.

Отже, з наведених вище норм можна дійти висновку про важливість дотримання і неухильного виконання процедури державної реєстрації виключно на підставі вимог закону, оскільки невиконання суб'єктом влади вимог законодавства зводить нанівець законність всієї процедури державної реєстрації.

Справою адміністративної юрисдикції в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом , вимоги позову спрямовані на захист його цивільних прав, як землекористувача та власника нерухомого майна, розташованого за адресою: м.Миколаїв, вул. 1-а Екіпажна, 39, з метою належного виконання судових рішень у цивільній справі.

Проте, предметом спору в цій справі є правомірність вчинення реєстраційних дій з державної реєстрації речового права, за наявності в Державному реєстрі прав запису про державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно.

Тобто в цій справі саме в межах визначеного позивачем субєктного складу часників справи, а саме відповідача, спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який, на думку позивачів, вийшов за межі своїх владних повноважень, прийнявши рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку під час дії обтяження, встановленого судовим рішенням.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

така позиція узгоджується з висновками ОСОБА_3 Верховного Суду, викладеними в Постанові від 23 травня 2018 року по справі № 815/4618/16

Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За такого, керуючись ст. 142, 255 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державний реєстратор прав на нерохуме майно Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, третя особа: Миколаївська місцева прокуратура № 1 про зняття арешту з суб'єкту нерухомого майна.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ ГУДЕНКО О.А.