Постанова

Іменем України

19 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 372/2645/15-ц

провадження № 61-15777св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), ГулькаБ. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал», товариство з обмеженою відповідальністю «Світ-Інвест»,

представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» - Шиганський ВіталійВолодимирович,

треті особи: публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ», товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон-Інвест»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року у складі судді Зінченка О. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 березня 2016 року у складі колегії суддів: Дмитрієвої Л. Д., Олійника В. І., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Київщина-Капітал»), товариства з обмеженою відповідальністю «Світ-Інвест»(далі - ТОВ «Світ-Інвест»), треті особи: публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ»), товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон-Інвест» (далі - ТОВ «Регіон-Інвест»), про визнання частково недійсним іпотечного договору, договору про відступлення права вимоги.

Позовна заява мотивована тим, що 28 грудня 2005 року між ТОВ «Регіон-Інвест», ТОВ «Світ-Інвест» та АКБ «Київ» був укладений інвестиційний договір № 06-364 на будівництво квартири в АДРЕСА_1. Свої зобов'язання ТОВ «Світ-Інвест» виконало, сплативши повну вартість об'єкту інвестування, та отримало майнові права на квартиру АДРЕСА_1, яка розташована у зазначеному будинку.

05 лютого 2008 року між нею та ТОВ «Світ-Інвест» було укладено договір про відступлення права вимоги № В/06364, згідно з яким вона набула права вимоги, належне ТОВ «Світ-Інвест» і стала стороною інвестиційного договору від 28 грудня 2005 року. Товариство взяло на себе зобов'язання передати у її власність об'єкт інвестування - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, площею 87,33 кв. м, що розташована за вказаною адресою.

27 лютого 2008 року вона сплатила 308 711,55 грн. на виконання вказаного договору, виконавши зобов'язання в повному обсязі. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, будинок до експлуатації не зданий.

У березні 2015 році їй стало відомо, що 29 лютого 2008 року між ТОВ «Світ-Інвест» та ПАТ «АКБ «Київ» було укладено і нотаріально посвідчено договір іпотеки, згідно з яким ТОВ «Світ-Інвест» передав в іпотеку банку майнові права на об'єкти інвестування в об'єкті будівництва, зокрема і квартиру АДРЕСА_1.

21 серпня 2009 року між ПАТ «АКБ «Київ» та ТОВ «Фінансова компанія «Київщина- Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ПАТ «АКБ «Київ» передало останньому всі права вимоги за іпотечним договором і договорами про внесення змін та доповнень.

Вважала, що укладення вказаних договорів без її відома та згоди порушує її права, як інвестора, та позбавляє можливості на отримання у власність об'єкту інвестування.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила суд: визнати недійсним іпотечний договір від 29 лютого 2008 року, укладений між ТОВ «Світ-Інвест» та ПАТ «АКБ «Київ», у частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л. А. та зареєстровану в реєстрі під №1560;

визнатинедійсноюугоду про внесення змін до іпотечного договору від 29 лютого 2008 року, зареєстровану за № 3688, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу Косенко Л. А. 24 червня 2008 року, в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

визнати недійсною угоду про внесення змін до іпотечного договору від 03 вересня 2008 року, зареєстровану за № 4560, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу КосенкоЛ. А. 03 вересня 2008 року, в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 21 серпня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В. 30 вересня 2009 року, укладений між ПАТ «АКБ «Київ» та ТОВ «ФК «Київщина-Капітал», зареєстрований під реєстровим №2417, в частині передачі та приймання прав вимоги за договором іпотеки від 29 лютого 2008 року, укладеного між ТОВ «Світ-Інвест» та ПАТ «АКБ «Київ», щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним іпотечний договір від 29 лютого 2008 року, укладений між ТОВ «Світ-Інвест» та ПАТ «АКБ «Київ», у частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л. А. та зареєстровану в реєстрі під №1560.

Визнанонедійсною угоду про внесення змін до іпотечного договору від 29 лютого 2008 року, зареєстровану за № 3688, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу Косенко Л. А. 24 червня 2008 року, в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсною угоду про внесення змін до іпотечного договору від 03 вересня 2008 року, зареєстровану за № 4560, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу КосенкоЛ. А. 03 вересня 2008 року, в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 21 серпня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В. 30 вересня 2009 року, укладений між ПАТ «АКБ «Київ» та ТОВ «ФК «Київщина-Капітал», зареєстрований під реєстровим №2417, в частині передачі та приймання прав вимоги за договором іпотеки від 29 лютого 2008 року, укладеного між ТОВ «Світ-Інвест» та ПАТ «АКБ «Київ», щодо майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач виконала свої грошові зобов'язання за договором про відступлення права вимоги, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт, а відповідачі, передаючи в іпотеку майнові права на об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у житловому будинку, будівництво якого не завершено, діяли неправомірно й без згоди інвестора.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 березня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Київщина-Капітал» відхилено. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції повно та всесторонньо встановлені обставини, що мають значення для справи, повно та об'єктивно досліджені докази, надані сторонами та зроблено висновки на підставі правильного застосування норм матеріального та процесуального права, тому рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим.

Апеляційний суд вказав, що виконання зобов'язань за інвестиційною угодою свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт. Розпорядження цими правами будь-ким, крім особи інвестора або без його згоди на передачу майнових прав в іпотеку, порушує права інвестора й не відповідає вимогам частини другої статті 583 ЦК України та статті 5 Закону України «Про іпотеку», у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «ФК «Київщина-Капітал», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що позивач не надала належних доказів того, що вона сплатила кошти на виконання вимог інвестиційного договору.

Посилається, що інвестиційний договір від 28 грудня 2005 року, укладений між ТОВ «Регіон-Інвест», ТОВ «Світ-Інвест» та АКБ «Київ» є нікчемним, оскільки забудовник не мав права на земельну ділянку, на якій здійснювалося будівництво, а відтак і позивач не набула прав інвестора, уклавши 05 лютого 2008 року договір з ТОВ «Світ-Інвест», що не було враховано судом.

Крім того, суди не взяли до уваги факт, що позивач, ТОВ «Регіон-Інвест» та ЗАТ «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан» 10 березня 2010 року уклали договір, яким розірвали інвестиційний договір від 28 грудня 2005 року, тобто у неї припинилися майнові права на квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у будинку, будівництво якого не завершено.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно з частинами першою та третьою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави (частина друга статті 583 ЦК України).

Стаття 6 Закону України «Про іпотеку» зобов'язує іпотекодавця до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані в установленому законом порядку.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час укладення спірного договору іпотеки, застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. При цьому визначено, що може бути предметом іпотеки.

На час укладення оспорюваних договору іпотеки та угод про внесення змін до іпотечного договору у частині передачі в іпотеку майнових прав на зазначену квартиру стаття 5 Закону України «Проіпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнове право, яке є предметом застави (іпотеки) - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку».

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 17 квітня 2013 року у справі № 6-8цс13, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 2 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15.

Задовольняючи позов, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (стаття 212 ЦПК України 2004 року), дійшли до правильного висновку про те, що позивач виконала свої грошові зобов'язання за договором про відступлення права вимоги, повністю сплативши вартість об'єкта будівництва, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва, а ТОВ «Світ-Інвест» після такої сплати неправомірно передало в іпотеку майнові права на квартиру АДРЕСА_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у незавершеному будівництвом житловому будинку, не будучи їх власником. Спірний договір іпотеки укладений без згоди позивача на передачу її майнових прав на квартиру в іпотеку.

Крім того, майнові права на вказану квартиру АДРЕСА_1, відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не могли бути предметом іпотеки. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», а спірний договір іпотеки майнових прав на незакінчену будівництвом квартиру було укладено 29 лютого 2008 року.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку, що спірний договір іпотеки та додаткові до нього угоди є недійсними з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, як такі, що укладені у порушення частини другої статті 583 ЦК України та статті 5 Закону України «Про іпотеку».

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не надала належних доказів того, що вона сплатила кошти, на виконання вимог інвестиційного договору є безпідставними, оскільки судами було встановлено, що позивач виконала свої зобов'язання по оплаті вартості об'єкта будівництва, сплативши повну його вартість, що підтверджується наданими нею квитанціями. Крім того, ТОВ «Світ-Інвест»не заперечувало факт отримання від позивача повної оплати згідно умов договору.

Колегія суддів відхиляє посилання особи, що подала касаційну скаргу, на недійсність договору про відступлення права вимоги від 05 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Світ-Інвест», оскільки таких вимог у даній справі заявлено не було та не надано доказів, що він визнавався недійсним раніше, а правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Обставин вважати нікчемним інвестиційний договір від 28 грудня 2005 року, укладений між ТОВ «Регіон-Інвест», ТОВ «Світ-Інвест» та АКБ «Київ», судами встановлено не було.

Не заслуговують на увагу і доводи про те, що ОСОБА_4, ТОВ «Регіон-Інвест» та ЗАТ «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан» 10 березня 2010 року уклали договір, яким розірвали інвестиційний договір від 28 грудня 2005 року, тому у позивача припинилися майнові права на спірну квартиру АДРЕСА_1 та не має підстав для задоволення позову, оскільки вказаний правочин не впливає на ту обставину, що спірний договір іпотеки від 29 лютого 2008 року був укладений у порушення частини другої статті 583 ЦК України та статті 5 Закону України «Про іпотеку», чинного на час виникнення спірних правовідносин, а тому є недійсним з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України.

Крім того, вказаним договором від 10 березня 2010 року новий кредитор (ЗАТ «Спільне Українсько-Болгарське підприємство «Богдан») передав позивачу майнові права на об'єкт інвестування, а після завершення будівництва і введення будинку до експлуатації зобов'язався передати об'єкт інвестування у її власність.

Інших доводів щодо незаконності чи необґрунтованості оскаржуваних судових рішень касаційна скарга не містить.

Отже, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року повно, всебічно та об'єктивно з'ясували обставини справи, дослідили усі наявні у матеріалах справи докази та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_4, відновивши її права, які були порушені спірним договором іпотеки та угодами до нього.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б.І. Гулько

Ю.В. Черняк