Справа № 303/7033/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 травня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кондора Р.Ю. і ОСОБА_1,

за участю секретаря Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Мукачівського районного суду від 16 лютого 2018 року (у складі судді Куцкір Ю.Ю.) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Великолучківська сільська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом у грудні 2017 р.

Просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком по вул. Лучкая, 40, у с. Великі Лучки Мукачівського району.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що є власником указаного будинку. Відповідач є батьком позивача і вже більше двох років не проживає у цьому будинку, а проживає у своєї дружини за адресою: вул. Мукачівська, 20, с. Великі Лучки Мукачівського району. Реєстрація відповідача в будинку без фактичного проживанняпорушує право позивача на повноцінне користування житловим приміщенням, зокрема, це стосується оплати комунальних послуг і оформлення відповідних юридичних документів. Доводить, що відповідач ніякої участі у володінні та користуванні житловим будинком не бере, а за місцем реєстрації не зявляється понад один рік.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від16 лютого 2018 р. позов задоволено: визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування будинком по вул. Лучкая, 40, у с. Великі Лучки Мукачівського району. Стягнуто з ОСОБА_3 640 грн. у відшкодування судового збору.

Адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить це рішення у частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове, яким судові витрати, понесені ОСОБА_4, а саме: судовий збір у розмірі 640 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує, що рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог по суті не оскаржується, однак сторона відповідача не згідна з рішенням суду в частині стягнення із нього судових витрат.Зазначає, що абзацом другим п.35 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 р. передбачено, в яких випадках відбувається розподіл судових витрат, якщо однією із сторін спору є особа, звільнена від сплати судового збору. Вважає, що це розяснення можна застосувати до спірних правовідносин.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, з таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат.

Так, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16 лютого 2018 р., зокрема, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

Апеляційний суд не може погодитися із цим висновком у звязку з невідповідністю такого нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6).

Зокрема, це стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України від 01.03.2017 р., висловленою у цивільній справі № 703/686/15-ц|6-152цс17.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_3 (відповідач) є особою із інвалідністю (ІІ група) (а.с.44,45).

Однак, суд першої інстанції не зясував цих обставин і безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення судового збору з відповідача, який є інвалідом II групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.

У контексті наведеного апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції у частині судових витрат підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення по суті питання.

Керуючись п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», ст.ст.12, 13, 81, 133, 141, 263, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1,4 ч.1 ст.376, 381,382,383,384,389 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

2.Рішення Мукачівського районного суду від 16 лютого 2018 року в частині розподілу судових витрат змінити, компенсувавши ОСОБА_4 сплачений ним судовий збір у сумі 640 грн. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 24 травня 2018 року.

Судді: