Ухвала

Іменем України

21 травня 2018 року

м. Київ

справа № 199/4378/16-ц

провадження № 61-16768ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Богун О. О., від 19 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю., від 31 січня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» про припинення договору поруки,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України», банк)звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги банк обґрунтовував тим, що 28 квітня 2006 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір про іпотечний кредит № 409/1, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 148 470,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17 %, з терміном повернення кредиту не пізніше 27 січня 2026 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, 24 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 409/1а, відповідно до умов якого вона зобов'язалася солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов'язань боржником за кредитним договором. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконував, у зв'язку з чим станом на 13 травня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 258 572,27 грн, з яких: 20 409,70 грн - нараховані, але не сплачені проценти за користування кредитом; 91 755,62 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 24 873,73 грн - пеня; 5 130,88 грн - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів; 116 402,34 грн - втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу та сплати процентів, яку позивач, просив стягнути з відповідачів солідарно, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати припиненими її зобов'язання за договором поруки № 409/1а від 24 грудня 2007 року, який укладений між нею та ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2017 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість, яка складається з: 91 755,62 грн прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів; 20 409,70 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 10 000 грн - пеня за простроченим кредитом та процентами; 5 130,88 грн - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів та 116 402,34 грн - втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу та процентів, а всього стягнуто 243 698,54 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог банку - відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено у повному обсязі.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2017 року в частині задоволення позову ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Зустрічний позов ОСОБА_5 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про припинення договору поруки задоволено. Визнано припиненим зобов'язання ОСОБА_5 за договором поруки № 409/1а від 24 грудня 2007 року, який укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 У задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішенняАмур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2017 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» - скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року, що набрало законної сили 15 грудня 2014 року, визнано право власності за ОСОБА_6 на ? частину квартири АДРЕСА_1, як на майно, набуте за час шлюбу із ОСОБА_4, а тому із урахуванням положень статті 65 СК України, суд першої інстанції повинен був відмовити банку у стягненні із ОСОБА_4 ? частини заборгованості за договором про іпотечний кредит № 409/1 від 28 квітня 2006 року і роз'яснити банку його право на пред'явлення позову до ОСОБА_6 про стягнення з неї іншої ? частини заборгованості. Задовольняючи позовні вимоги банку в частині стягнення з ОСОБА_4 інфляційних втрат у розмірі 116 402,34 грн, суди не забезпечили повного з'ясування обставин справи і не встановили правову норму, яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Суди стягнули кошти на користь філії, яка не є юридичною особою.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог банку в частині стягнення із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» суми заборгованості по кредитному договору, суд першої інстанції, з висновком якого в незмінній частині погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем були виконані зобов'язання за договором про іпотечний кредит у повному обсязі, однак відповідач взятих на себе зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку. Відповідачем не спростовано правильність розрахунку банку по наявній заборгованості.

Доводи відповідача ОСОБА_4 про те, що 1/2 частину боргових зобов'язань, повинна нести його колишня дружина ОСОБА_6, не впливають на законність судових рішень, оскільки рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було розподілено спільне майно подружжя, у тому числі і квартира АДРЕСА_2. Вказаним рішенням визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 право власності по 1/2 частині зазначеної квартири, яка перебуває в іпотеці ПАТ «Державний ощадний банк України». ОСОБА_4 з окремими вимогами до ОСОБА_6 щодо розподілу грошових зобов'язань за договором про іпотечний кредит, в тому числі і при поділі іпотечного майна, не звертався (і такого права не позбавлений), а тому банк, скориставшись своїм правом, із урахуванням положень статей 15, 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України, у редакції від 2004 року, звернувся до суду із даним позовом до боржника ОСОБА_4, визначивши спосіб захисту прав на власний розсуд. Суди, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, об'єктивно вирішили спір.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржених рішення суду першої інстанції в незміненій частині та постанови апеляційного суду не встановлено неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддівдійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_4 на рішенняАмур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» про припинення договору поруки відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В.Білоконь

С. Ф. Хопта