Постанова

Іменем України

5 березня 2018 року

м. Київ

справа № 761/19155/15-ц

провадження № 61-9332 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_6,

представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 серпня 2016 року у складі судді Савицького О. А. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Вербової І. М.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «УТСК»), ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 13 вересня 2014 року по вул. Чорноморського козацтва у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Toyota Highlander», номерний знак НОМЕР_1, під його керуванням, та автомобіля марки «Lexus RX 330», номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_6

Згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня

2014 року винним у вчиненні вищезазначеної ДТП було визнано водія автомобіля марки «Lexus RX 330» - ОСОБА_6, цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «УТСК» згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зазначав, що внаслідок ДТП йому було завдано майнову шкоду, яка відповідно до проведеної на його замовлення товарознавчої оцінки з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, від 1 квітня 2015 року, становила 95 655 грн 65 коп.

Разом з тим, незважаючи на те, що ним вчасно було повідомлено ПрАТ «УТСК» про ДТП та надано всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування, станом на день подання позову належне страхове відшкодування так і не було виплачено.

На підставі викладеного, враховуючи ліміт відповідальності страхової компанії, визначений у розмірі 50 тис. грн, та посилаючись на положення статей 34,

36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 625 ЦК України, позивач просив стягнути з ПрАТ «УТСК» суми страхового відшкодування, пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат та витрат на проведення експертного дослідження.

Крім того, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «УТСК», ОСОБА_4, посилаючись на положення статті 1194 ЦК України, просив стягнути з ОСОБА_6 різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

При цьому, він просив стягнути з ОСОБА_6 на свою користь 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, яка полягала у порушенні звичного режиму життя та погіршенні здоров'я у зв'язку з відсутністю автомобіля протягом тривалого часу.

Разом з тим, оскільки під час розгляду справи було встановлено, що

ПрАТ «УТСК» частково виплатила позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 26 740 грн 24 коп., а також у зв'язку з проведенням у справі судової автотоварознавчої експертизи, позивач неодноразово уточнював зміст позовних вимог та з урахуванням остаточної заяви про зменшення позовних вимог просив: стягнути з ПрАТ «УТСК» на свою користь страхове відшкодування у розмірі

22 436 грн 68 коп., пеню у розмірі 8 233 грн 33 коп., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 553 грн 23 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 812 грн 94 коп., вартість проведення експертних досліджень у розмірі 1 тис. грн, вартість проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 3 523 грн, а також суму сплаченого судового збору; стягнути з ОСОБА_6 на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі

13 216 грн 56 коп., 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та суму сплаченого судового збору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_4 37 156 грн 80 коп. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 13 813 грн 78 коп. та 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачем було вчасно повідомлено та надано відповідачу ПрАТ «УТСК» всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування, а вина ОСОБА_6 у вчиненні

ДТП підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, тому позовні вимоги в частині стягнення з ПрАТ «УТСК» на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 22 436 грн. 68 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, стягненню з ПрАТ «УТСК» на користь позивача підлягають також й суми інфляційних витрат у розмірі 1 812 грн. 94 коп., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 553 грн 23 коп., пені у розмірі 8 233 грн 33 коп. за період з

15 серпня 2016 року по 9 червня 2016 року включно, згідно наданого позивачем розрахунку.

Разом з тим, суд не вбачав правових підстав щодо стягнення з ПрАТ «УТСК» на користь позивача вартості проведення автотоварознавчої експертизи у сумі

1 тис. грн, оскільки порядок залучення експерта потерпілим, а також можливість відшкодування страховиком витрат за проведення такої експертизи, передбачений положеннями пунктів 34.2, 34.3 статті 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які позивачем дотримані не були.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача майнової шкоди у розмірі 13 216 грн. 56 коп. у відповідності до

статті 1194 ЦК України є обґрунтованими.

Також, сума моральної шкоди, заподіяна відповідачем ОСОБА_6 позивачу у результаті ДТП, у розмірі 5 тис. грн є занадто завищеною та не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому суд стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 3 тис. грн.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 серпня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування, яке не в повному обсязі компенсувало завдану йому майнову шкоду, тому на користь останнього стягнуто з відповідача ОСОБА_6, як винної особи, різницю між фактичним розміром понесених витрат та здійсненим страховим відшкодуванням. Стягуючи з відповідача моральну шкоду у розмірі 3 тис. грн, завдану джерелом підвищеної небезпеки, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку із вчиненням ДТП з вини відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, розмір якої визначено із урахуванням обставин у справі, характеру, тривалості та обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, істотності вимушених змін у його житті, ступені вини відповідача, а також вимог розумності і справедливості.

У касаційнійскарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що у порушення статті 109 ЦПК України

(2004 року) вказана справа розглянута і вирішена неповноважним судом. Обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів не відповідає вимогам закону, фактичним обставинам справи та характеру порушених прав, свобод та інтересів. Крім того, неповно встановлено судами обох інстанцій обставини, що мають суттєве значення для справи. Вважав, що позивачем не доведено дійсний розмір завданих збитків. Зазначав, що технічний огляд належного позивачу транспортного засобу (наявних пошкоджень) не проводився, а розрахунок вартості відновлювального ремонту, а отже й розмір матеріальних збитків в цілому, оцінювачем виконано незаконно.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу за позовом ОСОБА_4 до ПрАТ «УТСК», ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з положеннями частини першої статті 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) встановлено, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно вимог пунктів 34.2, 34.3 статті 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

При цьому, згідно пункту 36.2 статті 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Судами установлено, що позивачем було повідомлено та надано відповідачу ПрАТ «УТСК» всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування, завданого джерелом підвищеної небезпеки, однак, незважаючи на вищенаведені вимоги закону, ПрАТ «УТСК», посилаючись на звіт про розрахунок вартості відновлювального ремонту від 23 квітня 2015 року, здійснило таку виплату несвоєчасно та лише у розмірі 26 740 грн 24 коп., про що свідчать платіжні доручення від 3 липня 2015 року № 8384, від 12 серпня

2015 року № 1823, від 13 серпня 2015 року № 1831.

Разом з тим, відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи

від 14 квітня 2016 року № 30/16, проведеної судовим експертом

ОСОБА_9, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Toyota Highlander», номерний знак НОМЕР_1, станом на 28 березня

2015 року складала 63 216 грн 56 коп.

Пунктом 9.2 статті 9 Закону передбачено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тис. грн на одного потерпілого.

Відповідно до вимог пункту 36.5 статті 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, згідно вимог статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до положень частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із частиною третьою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суди дійшли вірного висновку про те, що позивачем було повідомлено та надано відповідачу ПрАТ «УТСК» всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування, завданого джерелом підвищеної небезпеки, у зв'язку із чим з ПрАТ «УТСК» стягнуто страхові суми, суми інфляційних втрат, три відсотки річних та пеню за період з

15 серпня 2016 року по 9 червня 2016 року включно.Страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування, яке не в повному обсязі компенсувало завдану йому майнову шкоду, тому на користь останнього стягнуто з відповідача, як винної особи, різницю між фактичним розміром понесених витрат та здійсненим страховим відшкодуванням.

Крім того, суди, стягуючи з відповідача моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 3 тис. грн, дійшли обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку із вчиненням ДТП з вини відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, розмір якої визначено із урахуванням обставин у справі, характеру, тривалості та обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, істотності вимушених змін у його житті, ступені вини відповідача, а також вимог розумності і справедливості.

Посилання касаційної скарги ОСОБА_6 про порушення правил підсудності є безпідставними, оскільки ПрАт «УТСК» знаходиться на території Шевченківського районного суду м. Києва.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_4 обрано невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів суд не бере до уваги, оскільки чинне законодавство надає право позивачу звернутись із вимогою про відшкодування шкоди до винної особи.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В.Білоконь

Є. В.Синельников