Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 559/1185/15-ц

провадження № 61 - 6107зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненське обласне управління,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у судовому засіданні заяву публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління про перегляд рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 3 березня 2016 року у складі судді Федорової Л. П., ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 4 травня 2016 року у складі колегії суддів: Рожина Ю. М., Григоренка М. П., Ковальчук Н. М. та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 вересня 2017 року у складі колегії судів: КузнєцоваВ. О., Кадєтової О. В., Леванчука А. О., Карпенко С. О.,

Маляренка А. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненське обласне управління (далі -

ПАТ «Державний ощадний банк України», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з жилого приміщення.

Позов мотивовано тим, що 21 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі

45 тис. доларів США зі сплатою 12,7% річних з терміном повернення не пізніше 19 травня 2017 року. Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «Державний ощадний банк України» та

ОСОБА_10 укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку житловий будинок з господарськими спорудами по

АДРЕСА_1. Проте умови договору ОСОБА_2 належним чином не виконував, у зв'язку з чим рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області

від 31 липня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 67 950,58 доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 померла. У зв'язку зі смертю іпотекодавця банк звернувся до органів нотаріату з претензіями, на які було отримано відповіді з Другої Рівненської державної нотаріальної контори

від 11 вересня 2013 року та від 08 квітня 2015 року в яких зазначено, що після смерті ОСОБА_10 ніхто із спадкоємців за оформленням спадщини не звертався. Позивач зазначив, що ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали разом з ОСОБА_10 на момент її смерті у житловому будинку по АДРЕСА_2 та згідно частини третьої статті 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину.

З урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 21 травня 2007 року у розмірі 126 863,75 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом становить 44 536 доларів США (в тому числі прострочена заборгованість 37 584 доларів США); заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 18 281,48 доларів США; нарахована та несплачена пеня за тілом кредиту в розмірі 34 250,30 доларів США; 23 122,96 доларів США нарахована та несплачена пеня за процентами за користування кредитом; 3% за прострочену заборгованість по основному боргу в розмірі 3 769,65 доларів США; 3% за прострочену заборгованість за процентами в розмірі 2903,36 доларів США; шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки

906 971 грн, що визначена на підставі звіту про оцінку нерухомого майна, проведеного 29 грудня 2015 року суб'єктом оціночної діяльності

ПП «Експерт-Рівне-Консалт». Визначити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом його продажу ПАТ «Державний ощадний банк України» з укладенням ним від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від підпорядкування і форми власності з можливістю здійснення усіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки за іпотечним договором. Надати ПАТ «Державний ощадний банк України» право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також в органах державної реєстрації прав - структурних підрозділах органів Міністерства юстиції України, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру та реєстрації права власності на нерухоме майно, та нотаріусів, будь-яких документів необхідних для продажу вищевказаного домоволодіння. На період реалізації вищевказаного предмету іпотеки передати його в управління ПАТ «Державний ощадний банк України». Виселити

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вказаного зі зняттям з реєстраційного обліку без надання іншого житлового приміщення та в порядку частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позбавивши відповідачів права користування згаданими житловим приміщеннями.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області

від 3 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що

позивачем не дотримано передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними), що позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 4 травня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд повно та правильно з'ясував характер спірних правовідносин, правильно застосував норми матеріального права, що підлягали застосуванню та дійшов вірного висновку про недотримання позивачем строків пред'явлення вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року касаційну скаргу

ПАТ «Державний ощадний банк України» відхилено. Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 3 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 4 травня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи касаційну скаргу, суд касаційної інстанції виходив із того, щосуди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, прийнявши до уваги, що позивачем направлено претензію до Другої Дубенської міської державної нотаріальної контори з порушенням вимог статті 1281 ЦК України.

У грудні 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Дубенського міськрайонного суду від 3 березня 2016 року, ухвали апеляційного суду Рівненської області від 4 травня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 вересня 2017 року, у якій просить скасувати зазначені рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції з передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції статті 1281 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» надало копії ухвал колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року, від 25 травня 2016 року та від 1 червня 2016 року.

02 лютого 2018 року заяву передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві

ПАТ «Державний ощадний банк України» доводи, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про те, що заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до статті 353 ЦПК України 2004 року Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Згідно з частиною першою статті 360-5 ЦПК України (у редакції 2004 року) Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що 21 травня 2007 року міжвідкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України»,правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України»,та ОСОБА_2 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 45 тис. доларів США зі сплатою 12,7% річних, з остаточним строком повернення якого 19 травня

2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, між ВАТ «Державний ощадний банк України» та

ОСОБА_10 21 травня 2007 року було укладено іпотечний договір, згідно з яким остання передала в іпотеку банку будинок по АДРЕСА_1, та який належав їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 червня 2005 року, виданого виконкомом Варковицької сільської ради Дубенського району Рівненської області, та земельну ділянку площею 0,25 га за вказаною адресою, яка належала ОСОБА_10 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 18 квітня 2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 померла.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області

від 31 липня 2012 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості, позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість у розмірі 67 950, 58 доларів США.

У зв'язку зі смертю іпотекодавця ОСОБА_10, 29 липня 2013 року банк звернувся до Першої Дубенської державної нотаріальної контори та Другої Дубенської державної нотаріальної контори з листами. Згідно відповідей Другої Дубенської державної нотаріальної контори від 11 вересня 2013 року та від 08 квітня 2015 року після смерті ОСОБА_10, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ніхто із спадкоємців за оформленням спадщини не звертався, свідоцтво про право на спадщину та на спадкове майно померлої не видавалось.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, заборгованість за кредитом станом на 03 березня 2016 року склала 126 863,75 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом становить 44 536 доларів США (в тому числі прострочена заборгованість 37 584 доларів США); заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 18 281,48 доларів США; нарахована та несплачена пеня за тілом кредиту в розмірі 34 250,30 доларів США; 23 122,96 доларів США нарахована та несплачена пеня за процентами за користування кредитом; 3% за прострочену заборгованість по основному боргу в розмірі 3 769,65 доларів США; 3% за прострочену заборгованість за процентами в розмірі 2903,36 доларів США.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що банк звернувся з вимогою до спадкоємців боржника поза межами строків, передбачених частинами другою, третьою статті 1281 ЦК України, а тому пропустив строк для пред'явлення такої вимоги.

Разом з тим, у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня

2015 року, від 25 травня 2016 року та від 1 червня 2016 року суд касаційної інстанції виходив із того, що правила статті 1281 ЦК України щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою.

Наведене свідчить про те, що існує неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме статті 1281 ЦК України.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходить з такого.

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов'язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця. Спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця. Спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Спадкоємець зобов'язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього. Кредитор має пред'явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв'язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов'язаннями, а також припинення таких зобов'язань.

Таким чином, стаття 1281 ЦК України в судових рішеннях судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, про перегляд яких подана заява, була застосована правильно. Отже, підстави для задоволення заяви про перегляд рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 3 березня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Рівненської області

від 4 травня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 вересня 2017 року та їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 355, пунктом 2 частини першої статті 360-3, частиною першою статті 360-5 ЦПК України, пунктом 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України

від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління про перегляд рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області

від 3 березня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Рівненської області

від 4 травня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 вересня 2017 року відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк