Справа № 467/1110/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши

у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для предявлення виконавчого документа, -

ВСТАНОВИВ :

06 липня 2018 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для предявлення виконавчого документа до виконання, в обґрунтування якої посилався на те, що 17.01.2014 року Арбузинський районний суд Миколаївської області видав виконавчий лист № 467/1110/13-ц у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Проте, при його направленні до органів ДВС лист було втрачено, а пошуки не призвели до позитивного результату.

Просив суд поновити строк предявлення виконавчого документу до виконання та видати дублікат виконавчого листа № 467/1110/13-ц від 17.01.2014 року, виданого Арбузинським районним судом Миколаївської області.

В судовому засідання представник заявника підтримав заяву повністю, просив її задовольнити та пояснив суду, що доказом втрати виконавчого лист є сам факт подання заяви про видачу його дубліката. Але чому його пошуки не здійснювались стягувачем з 2014 року пояснити не міг.

Боржник ОСОБА_2 про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належно, проте на розгляд заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» не зявився, причин своєї неявки не повідомив, будь-яких заяв і клопотань до суду не направляв.

Тож, суд, ухваливши розглядати заяву за відсутності боржника, керувався усталеною практикою ЄСПЛ, відповідно до якої сторона, задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

За таких обставин, суд, зясувавши позицію представника заявника, перевіривши доводи і обґрунтованість поданої ним заяви, а також її відповідність вимогам закону, прийшов до таких висновків.

В судовому засіданні було встановлено, що рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 829, 63 грн.

09 січня 2014 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав до суду заяву, якою просив видати виконавчий лист у справі, а 17 січня 2014 року виконавчі листи були направлені на його адресу.

Водночас, з повідомлення державного виконавця Арбузинського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 16 травня 2018 року слідує, що виконавче провадження з примусового виконання рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2013 року було відкрите 10 вересня 2014 року, але 24 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке за законом можливо звернути стягнення.

Повторно на виконання до Арбузинського ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області вказаний виконавчий лист не надходив.

Заявник подав своє звернення до суду з тих підстав, що виконавчий лист втрачено, а пошуки не призвели до позитивного результату.

Відповідно до п. 17.4 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного кодексу України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання.

Водночас, заявник у порядку ст. 433 ЦК України просить поновити строк для предявлення виконавчого документа до виконання.

Зокрема, згідно із положеннями вказаної правової норми, у разі пропуску строку для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Проте, судом було установлено, що виконавчий лист було повернуто стягувачу ініціатору цього судового провадження ще 24 грудня 2014 року, однак він звернувся до суду про видачу його дубліката виконавчого листа лише у липні 2018 року.

Слід зауважити, що протягом 2015 року середини 2018 року стягнення за виконавчим листом не здійснювалось, місце його перебування в ході судового розгляду встановити є неможливим, оскільки заявник, незважаючи на отримання запиту суду щодо надходження або ж відправки виконавчого листа будь-яких доказів суду не надав.

Причин, з яких стягувач не розшукував виконавчий лист з 2015 року і до травня 2018 року, представник заявника в судовому засіданні пояснити не міг, будь-якого обґрунтування причин пропуску строку предявлення виконавчого документа до виконання заява не містить.

При цьому, слід звернути увагу, що суд може поновити пропущений строк предявлення виконавчого документа до виконання лише у разі, які визнані ним поважними.

Але ж у цьому випадку, суд позбавлений можливості надати оцінку поважності причин пропуску цього строку, оскільки заявник їх взагалі не вказав, ані у своїй заяві, ані в судовому засіданні.

За такого, в задоволені вимоги про поновлення строку предявлення виконавчого листа № 467/1110/13-ц від 17.01.2014 року, виданого Арбузинським районним судом Миколаївської області, до виконання слід відмовити.

Крім того, суд відхиляє доводи представника заявника про те, що доказом втрати виконавчого листа є факт його звернення з відповідною заявою, оскільки остання не є доказом в розумінні положень ст.ст. 76-80 ЦПК України.

Втім, з огляду на положення 17.4 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦК України, за яких дублікат виконавчого листа може бути видно лише якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання, за умови недоведеності поважності причин пропуску цього строку, видача дубліката виконаного листа втрачає будь-який правовий сенс. Тим більше, що обставини та достовірні докази того, що виконавчий лист було втрачено, суду зазначено не було.

За такого, в задоволення заяви ПАБ КБ «ПриватБанк» про поновлення строку для предявлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа належить відмовити, так як остання є невмотивованою і необґрунтованою, а обставини, що в ній зазначені не доведеними.

Тож на підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 260, 433 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для предявлення виконавчого документа відмовити.

Розяснити заявнику, що він не позбавлений права повторного звернення до суду з такою самою заявою після усунення причин, які стали підставою для відмови в її задоволенні.

Ухвала в частині відмови у поновленні пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення як через Арбузинський районний суд Миколаївської області, так і безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження -

якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя І.В. Явіца