Постанова

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 569/8960/17-ц

провадження № 61-3886 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області у складі судді Харечка С. П. від 9 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області у складі суддів: Шимківа С. С., Бондаренко Н. В., Боймиструка С. В.,

від 7 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на повнолітню дитину.

Позовну заяву мотивовано тим, що з 25 жовтня 1997 року по 12 травня

2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина - ОСОБА_6. Вказувала, що їхня дочка навчається на першому курсі у Навчально-науковому інституті імені Малиновського Національного університету «Острозька академія» денного контрактного відділення та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач у добровільному порядку не надає. Просила суд стягувати з ОСОБА_5. аліменти на повнолітню дитину у розмірі 1 тис. грн щомісячно протягом навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 9 жовтня

2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_4 на повнолітню дочку - ОСОБА_6 у розмірі 400 грн щомісячно протягом навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що повнолітня дочка сторін продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 7 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалу суду апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_6 потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням, а відповідач має можливість надавати таку допомогу.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належної оцінки її доводам про те, що вартість навчання дочки становить 1 250 грн на місяць, вартість оренди житла у м. Острог - 700 грн на місяць, тобто тягар утримання дочки лежить на матері, хоча сімейним законодавством передбачений обов'язок обох батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів судами не враховані положення пункту 3-1 частини першої статті 182 СК України (в редакції від 17 травня 2017 року) щодо наявності у власності відповідача квартири, двох гаражів та легкового автомобіля. Крім того, суди не врахували, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

28 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що сторони у справі є батьками повнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із матір'ю та навчається на першому курсі денного відділення Навчально-наукового інституту права імені І. Малиновського Національного університету "Острозька академія" на контрактній формі навчання,

з 1 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року.

У зв'язку із навчанням, повнолітня ОСОБА_6 потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини ООН

від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У силу положень частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Скориставшись своїм правом, передбаченим вищезазначеною нормою закону, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов'язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з частини першої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частити першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_5 є працездатною особою, яка може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дочки, яка продовжує навчання та у зв'язку з цим у потребує такої допомоги, врахувавши, щона його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн щомісячно протягом навчання, але не більше як до досягнення дитиною 23 років.

Доводи касаційної скарги про незастосування судами частини другої статті 182 СК України є необґрунтованими, оскільки мінімальний розмір аліментів на повнолітніх дочку чи сина цією статтею не встановлений.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області

від 9 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області

від 7 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта