Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 757/31278/17-ц

провадження № 61-61 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

представники позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6;

представник відповідача - ОСОБА_7;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 2 червня 2017 року у складі судді Батрин О. В. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Слюсар Т. А.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення витрат на утримання спільного майна.

Позовна заява мотивована тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 з 19 жовтня 1991 року по 11 лютого 2015 року. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 9 лютого 2017 року визнано право спільної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на домоволодіння та земельну ділянку, розташовані у садовому товаристві «Міжріччя-1», будинок НОМЕР_1, смт Козин Обухівського району Київської області. Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_3 В право власності на вказане домоволодіння та земельну ділянку на 1/2 частку за кожним. Зазначав, що після розірвання шлюбу відповідач не брала участі у витратах на утримання домоволодіння, ним понесені витрати на газопостачання, охорону домоволодіння та телекомунікаційні послуги.

Ураховуючи викладене, позивач на підставі статей 360, 543, 544 ЦК України у порядку регресу просив суд стягнути з відповідача як співвласника майна на його користь 15 219 грн 50 коп. на відшкодування витрат по сплаті за житлово-комунальні послуги, а також понесені ним судові витрати.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 2 червня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 повернуто позивачеві для подання до належного суду.

Повертаючи ОСОБА_3 позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що спір виник з приводу відшкодування грошових коштів на утримання спільного майна, а саме будинковолодіння, і в силу положень процесуального закону про виключну підсудність позов має бути пред'явлений за місцем його знаходження (Обухівський районний суд Київської області).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, відхилено, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 2 червня 2017 рокузалишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що між сторонами існує спір з приводу утримання нерухомого майна і повинен розглядатися судом за місцем знаходження цього майна відповідно до правил виключної підсудності (частина перша статті 114 ЦПК України 2004 року).

У грудні 2017 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на норми статей 543, 544 ЦК України, якими передбачено право боржника, який виконав солідарний обов'язок, на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Суди, на думку заявника, дійшли помилкового висновку про те, що спір виник з приводу нерухомого майна, порушили встановлені статтями 109, 114 ЦПК України 2004 року правила територіальної підсудності, хоча вказаний спір повинен розглядати суд за місцем проживання відповідача, зареєстрованим у встановленому законом порядку. Предметом позову є стягнення у порядку регресу з відповідача як співвласника майна (будинковолодіння) частини коштів, сплачених позивачем за житлово-комунальні послуги, і жодним чином не стосується самого нерухомого майна.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно з частиною першою статті 109 ЦПК України 2004 року позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до частини першої статті 114 ЦПК України 2004 року позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцем знаходження майна або його основної частини.

У пунктах 41, 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК України 2004 року), є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення витрат на утримання нерухомого майна, співвласником якого вона є. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_8посилався на норми статті 360 ЦК України про те, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Своє право на отримання відшкодування частини понесених ним витрат на сплату житлово-комунальних послуг позивач мотивував статтями 543, 544 ЦК України, якими передбачено право боржника, який виконав солідарний обов'язок, на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Тобто між сторонами виник цивільно-правовий спір щодо регресного відшкодування сплачених позивачем коштів на виконання договорів, укладених з ним, а не з відповідачем.

Повертаючи ОСОБА_3 позовну заяву, суди на зазначені обставини уваги не звернули, на врахували доводів позивача про те, що спір не стосується самого нерухомого майна, а виник з приводу виконання договорів на отримання житлово-комунальних послуг і позивач, який виконав обов'язок по оплаті цих послуг, пред'явив вимогу до іншого співвласника в порядку регресу для відшкодування понесених ним витрат.

Таким чином, суди не з'ясували всіх обставин, що мають процесуальне значення, підстави звернення до суду із позовом та правовідносини, які між ними виникли, дійшовши передчасного висновку про повернення ОСОБА_3 позовної заяви.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 2 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 вересня 2017 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк