Справа № 347/1880/17
Провадження № 22-ц/779/839/2018
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Ясеновенко Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Турів О.М.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства СК «Альфа Страхування» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на рішення Косівського районного суду від 28 березня 2018 року під головуванням судді Крилюк М. І. в м. Косів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства СК «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування як матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивував тим, що 20.10.2016 року він уклав із відповідачем договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_1 №046.0964579.704 (КАСКО). Вигодонабувачем за вказаним договором страхування є він - ОСОБА_2.

ОСОБА_2 09 листопада 2016 року о 01.03 год керував автомобілем НОМЕР_1, їдучи по автодорозі Мукачево-Львів. На виїзді із м.Галича Івано-Франківської області рухаючись в напрямку міста Івано-Франківська, в умовах недостатньої видимості, не вибрав безпечної швидкості для руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого автомобіля та безпечно керувати ним, не справився з керуванням та допустив наїзд на перешкоду (відбійник). В наслідок ДТП автомобіль, яким він керував, отримав механічні пошкодження.

Про настання страхового випадку він відразу повідомив телефоном страхову компанію та 14.11. 2016 року подав до ПрАТ «СК «Альфа Страхування» письмову заяву про настання страхового випадку за участю застрахованого автомобіля. Однак відповідач відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання, мотивуючи тим, що обставини ДТП заявлені ним, як страхувальником, є технічно неспроможними, зіславшись на висновк експертного транспортно-трасологічного дослідження обставин і механізму утворення пошкоджень даного автомобіля, який виконано експертом ОСОБА_3 Причиною відмови у здійсненні виплати відповідач , зазначив п. 16.1.4 Договору страхування, а саме подання Страхувальником/Вигодонабувачем свідомо неправдивих відомостей про предмет страхування або про факт настання страхового випадку.

Вважав дії відповідача надуманими, спрямованими на ухилення від виплати страхового відшкодування, тому просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Косівського районного суду від 28 березня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія «Альфа Страхування» на користь ОСОБА_2 в рахунок страхового відшкодування 100292,43 грн (сто тисяч двісті дев'яносто дві гривні 43 копійки) а також понесені судові витрати по справі, що складає: 6900 грн за надання юридичної допомоги, 1500 грн витрат по оплаті за проведення оціночного висновку завданої матеріальної шкоди та 1215,10 грн. витрат по оплаті за сплату судового збору.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, представник ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Суд при розгляді справи невірно тлумачив та застосував закон, що призвело до неправильного вирішення справи. Також неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, невірно визнано доведеними ті обставини, які не були доведеними чи належним чином спростовані позивачем.

Суд у рішенні вказував що факти, наведені відповідачем, не відповідають дійсності, а дії відповідача є поспішними і незаконними. Крім того, суд вказував, що проведення експертного транспортно-трасологічного дослідження обставин і механізму утворення пошкоджень автомобіля, виконаного експертом ОСОБА_3, свідчить лише про ухилення відповідача від виплати страхового відшкодування та виконання зобов'язань перед позивачем.

Апелянт з таким висновком не погоджується і зазначає, що в його діях жодних порушень норм процесуального права та Закону України «Про судову експертизу» не вбачається. Висновок експертизи складався атестованим судовим експертом відповідно до наказу МЮУ № 53/5 від 08.10.98 «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень»

Позивачем було надано свої особисті безпідставні міркування щодо невідповідності висновку експертного транспортно-трасологічного дослідження обставин і механізму утворення пошкоджень автомобіля.

Посилання суду на адміністративний матеріал та на постанову Галицького районного суду від 25.11.2016 року щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, як на доказ того факту, що подія, яка мала місце 09.11.2016 року повинна визнатись страховою, то таке твердження суду першої інстанції є таким, що не відповідають обставинам справи і суперечать умовам договору страхування.

Відповідно до пункту 16.1.4 Договору страхування причиною відмови у виплаті страхового відшкодування є «подання Страхувальником/Вигодонабувачем свідомо неправдивих відомостей про предмет страхування або про факт настання страхового випадку».

Апелянт зазначає, що п. 3 ч.1 ст. 26 Закону України «Про страхування», а не приписами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як вказує суд першої інстанції, передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку.

Саме на підставі вищевикладених приписів, відповідач і прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування по даній справі.

Також позивачем, в порушення частини 8 статті 141 ЦПК України не було надано документ в обґрунтування розміру витрат, необхідних для надання правничої допомоги і відповідач не знав про існування таких витрат.

Тому неповідомлення позивачем про вищевказані витрати і прийняття даних витрат судом першої інстанції є порушенням процесуального права відповідача, зокрема права на застосування частини 5 та 6 статті 137 ЦПК України, щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та визначення співмірності таких витрат.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм процесуального права та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати з подальшим закриттям провадження у справі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 20.10.2016 року ОСОБА_2 уклав із ПрАТ «СК «Альфа Страхування» договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_1 №046.0964579.704 (КАСКО) (а.с.9-10). Вигодонабувачем за вказаним договором страхування є саме ОСОБА_2.

З пояснень позивача та з копії постанови Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25.11.2016 року (а.с.4-5) вбачається, що 09 листопада 2016 року о 01.03 год ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 на автодорозі Мукачево-Львів, на виїзді із м.Галича Івано-Франківської області рухаючись в напрямку міст Івано-Франківська, в умовах недостатньої видимості, не вибрав безпечної швидкості для руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого автомобіля та безпечно керувати ним, не справився з керуванням та допустив наїзд на перешкоду (відбійник). Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Про настання страхового випадку, який настав саме 09.11.2016 року о 01 год. 03 хв., позивач своєчасно повідомив страхову компанію та 14.11.2016 року ним було подано письмову заяву (а.с.6) про страховий випадок - дорожньо-транспортну пригоду за участю застрахованого транспортного засобу автомобіля НОМЕР_1 2006 року випуску. Місце пригоди було безпосередньо оглянуте викликаним туди аварійним комісаром ТОВ «Екліс», який зафіксував факт ДТП та склав відповідні документи, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідачем прийнято рішення про відмову ОСОБА_2 у виплаті страхового відшкодування, що стверджується направленим позивачу листом № 1274.206.16.01-0652.12 від 27.12.16р. (а.с.7-8). Відмова ПрАТ «СК «Альфа Страхування» мотивована тим, що обставини ДТП, заявлені позивачем як страхувальником, є технічно неспроможними, а тому у виплаті страхового відшкодування відмовлено відповідно до п. 16.1.4 Договору страхування за подання Страхувальником/Вигодонабувачем свідомо неправдивих відомостей про предмет страхування або про факт настання страхового випадку. Підставою для такої відмови також послужив висновок експертного транспортно-трасологічного дослідження обставин і механізму утворення пошкоджень автомобіля Volkswagen Passat В 6, д/н. НОМЕР_4» (а.с.89-103) виконаний експертом ОСОБА_3

З експертного висновку вбачається, що комплекс механічних пошкоджень автомобіля Volkswagen Passat В 6, д/н. НОМЕР_4 з технічної точки зору не відповідає обстановці, зафіксованій на місці пригоди на ділянці автодороги Галич-Івано-Франківськ, вказаній ОСОБА_2 Висота розташування механічних пошкоджень автомобіля не збігається із висотою розташування конструктивних елементів металевого огородження встановленого на місці пригоди, на яких, до того ж, не зафіксовані характерні сліди контактної взаємодії з транспортним засобом, а частина наявних механічних пошкоджень автомобіля - нижня частина деформацій правого переднього бамперу та деформація металевого диску правого переднього колеса не мають відповідних слідоутворюючих об'єктів на місці пригоди. За таких підстав пояснення водія ОСОБА_2, надане аварійному комісару ТОА «Екліс» та до ПрАТ «СК»Альфа Страхування» щодо обставин заявленої ним дорожньо-транспортної пригоди 09.11.2016 року на ділянці автодороги Галич-Івано-Франківськ в частині зіткнення автомобіля Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 з тросовим огородженням правого краю проїзної частини, є технічно неспроможним.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Статтею 37 цього ж Закону передбачені підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) якими є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 32 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено випадки коли страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду.

Спростовуючи доводи відповідача про обґрунтованість відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування, суд першої інстанції у рішенні зазначив, що факт настання страхового випадку, що настав 09.11.2016 року і в результаті якого автомобіль НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження є доведеним, що стверджується зібраними у справі письмовими доказами, зокрема: копією протоколу в справі про адміністративне правопорушення від 09.11.2016 року; рапортом аварійного комісара (а.с.65, 66); схемою дорожньо-транспортної пригоди. Також встановлено, що автомобіль НОМЕР_3 отримав наступні видимі ушкодження: подушки безпеки водія та пасажира, вітрове скло, капот, бампер передній, крило праве переднє, крило праве заднє, двері задні праві, двері передні праві, фара передня права.

Даючи правову оцінку висновку експерта №058-12/Д(16) від 22.12.2016 року, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні обґрунтовано його відхилив, вказавши, що його проведено виключно за ініціативою відповідача без участі учасників ДТП, без урахування досліджених у суді доказів, здобутих безпосередньо на місці пригоди, які належно відображені у документах, складених компетентними особами, зокрема аварійним комісаром.

Апеляційний суд зазначає, що відповідач, як на підставу відмови у виплаті ОСОБА_2 страхового відшкодування, зазначає порушення позивачем пункту 16.1.4. Договору страхування, відповідно до якого є подання Страхувальником/Вигодонабувачем свідомо неправдивих відомостей про предмет страхування або про факт настання страхового випадку. Однак, з досліджених у суді першої та апеляційної інстанції доказів не вбачається що ОСОБА_2, як страхувальником (вигодонабувачем), надано страховику неправдиві відомості щодо предмета страхування чи щодо факту настання страхового випадку. Про такі порушення не зазначено і в експертному висновку, на який страховик посилається як на підставу своїх доводів та заперечень.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що дії відповідача порушують умови укладеного між сторонами договору добровільного страхування та суперечать вимогам діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, зокрема нормам ст.ст. 22, 32, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому відмова у виплаті страхового відшкодування є неправомірною, а висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 100 292,43 грн є правильним. Такий розрахунок проведено відповідачем (а.с. 38-39 т.1) і ОСОБА_2 визначений судом розмір відшкодування не оскаржував.

Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про відшкодування понесених ним судових витрат, до яких відноситься: 6900 грн за надання юридичної допомоги, 1500 грн витрат по оплаті за проведення оціночного висновку завданої матеріальної шкоди та 1215,10 грн. витрат по оплаті судового збору, суд першої інстанції прийшов до належного висновку про їх задоволення.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивач 28.03.2018 року, що стверджується штемпелем суду (а.с. 1 т.2), подав суду письмове клопотання про приєднання до матеріалів справи документально підтверджених доказів, які стверджують про понесені ним судові витрати, із яких: про оплату 6900 грн за надання юридичної допомоги, підтвердженням чого є акт наданих послуг адвокатом ОСОБА_4, що діяв на підставі ордеру; 1500 грн витрат по оплаті за проведення оціночного висновку завданої матеріальної шкоди, підтвердженням чого є квитанція №585753 та 1215,10 грн. витрат по оплаті за сплату судового збору, підтвердженням чого є квитанція.

Доводи апелянта про необґрунтованість задоволення таких вимог та про неправильність віднесення їх до судових витрат є безпідставними.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 28 березня 2018 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 липня 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко

М.Д. Горейко