Справа № 513/1231/17
Провадження № 2/513/247/18
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Райчевої Т.М., позивачки ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2017 року позивачка звернулась з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований по вул. Кваші, № 21, в с. Кулевча Саратського району Одеської області, що належав ОСОБА_3, який помер 18 травня 2017 року.

Свої вимоги вона мотивує тим, що прийняла спадщину, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Позивачка позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, якого належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав (а.с. 58).

Третя особа ОСОБА_2 позов визнала, не заперечувала проти його задоволення.

Заслухавши позивачку та третю особу ОСОБА_2, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року.

Згідно технічного паспорту, спірний будинок з господарськими будівлями був збудований у 1977 році (а.с. 8-13), тобто до введення в дію діючого ЦК України, тому право власності на вказаний житловий будинок було набуте спадкодавцем в порядку, який існував на час його будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу Президії Верховної ОСОБА_4 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що втратив чинність, на підставі Указу Президії Верховної ОСОБА_4 СРСР від 22.02.1988 року № 8502-Х), кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 ОСОБА_4 Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_4 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже підставою виникнення у спадкодавця ОСОБА_3 права власності на спірний житловий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог зазначених правових актів, які не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), визначала, що підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку) відчужувачу, розміру будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету селищної, сільської ради народних депутатів.

Пункти 4, 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачали обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах.

Відповідно виписки з погосподарської книги № 12 Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області № 838 від 23 листопада 2017 року, власником будинку за адресою: Одеська область Саратський район с. Кулевча, вул. Кваші, № 21, особовий рахунок № 1125, рахувався ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 18 травня 2017 року (а.с. 44).

Згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, вартість зазначеного житлового будинку станом на 01 грудня 2017 року складає 120643 гривні (а.с.14-43).

Ст.ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Ст. 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як видно з копії свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ № 269860, виданого Колісненською сільською радою Саратського району Одеської області, 18 жовтня 1969 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 (а.с. 6).

ОСОБА_3 помер 18 травня 2017 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 492403, виданим Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 7).

До дня своєї смерті він проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено довідкою № 2585 від 23 листопада 2017 року Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області. На момент смерті за даною адресою проживала його дружина ОСОБА_6, відповідно до довідки Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області № 2586 від 23 листопада 2017 року (а.с. 48).

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями під № 21, розташований по вул. Кваші в с. Кулевча Саратського району Одеської області.

Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) спадкодавець ОСОБА_3 заповіт не залишив (а.с. 68), а тому відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, право на спадкування отримують спадкоємці за законом першої черги, тобто позивачка, яка є дружиною померлого, та третя особа ОСОБА_2, яка є його дочкою.

09 листопада 2017 року приватний нотаріус Саратського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7 за заявою позивачки відкрив спадкову справу щодо майна ОСОБА_3, померлого 18 травня 2017 року. 20 грудня 2017 року позивачка ОСОБА_1 надала згоду на подачу ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3І, як такій, що пропустила строк для прийняття спадщини. 30 березня 2018 року сторони уклали договір про поділ спадкового майна, відповідно до якого позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,9999 га, розташовану на території Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, а третя особа ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0703 га, розташовану в с. Красносілка, вул. Каштанова, 64, Лиманського району Одеської області, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку. Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи (а.с. 66-83, 96-97).

Нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований в с. Кулевча, вул. Кваші, № 21, Саратського району Одеської області через відсутність правовстановлюючих документів (а.с. 45).

Оскільки позивачка, як спадкоємець за законом, прийняла спадщину та третя особа ОСОБА_2 не заперечує проти задоволення позову, тому позов належить задовольнити.

Керуючись ст. ст. 1216-1218, ч.2 ст.1223, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, ст. 89, ст.ст. 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_1, виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області 15 липня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під 21 (двадцять першим) номером, розташований по вул. Кваші в с. Кулевча Саратського району Одеської області, що належав ОСОБА_3, який помер 18 травня 2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Саратський районний суд Одеської області до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А. І. Бучацька