Постанова

Іменем України

12 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 761/30666/16-ц

провадження № 61-12428св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», ОСОБА_6,

представники приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»: Савенко Олег Іванович, Подолянко Тетяна Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Мазурик О. Ф., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «Київський страховий дім»), ОСОБА_6 про стягнення майнової шкоди та пені.

Позовна заява мотивована тим, що 2 вересня 2015 року сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля Chrysler300 С, номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_6, та автомобіля Land Rover Range Rover Sport, номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4 У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність винного у вчиненні ДТП ОСОБА_6 була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», вона звернулася до страховика з повідомленням про настання страхового випадку. Огляд транспортного засобу проводився за вимогою спеціаліста відповідача на станції технічного обслуговування, яке належить товариству з обмеженою відповідальністю «Вуді-Пауер», за результатами якого складено рахунок

від 7 вересня 2015 року з сумою збитків у розмірі 41 756 грн 70 коп.

26 травня 2016 року ПрАТ «Київський страховий дім» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 22 489 грн 08 коп. Разом з тим, не погоджуючись із висновком та сумою страхового відшкодування, вона звернулась до незалежного оцінювача для проведення оцінки вартості збитків, отриманих внаслідок ДТП. Відповідно до наданого звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу

(далі - КТЗ) від 29 липня 2016 року вартість матеріальних збитків отриманих внаслідок ДТП становила 68 277 грн 46 коп., з яких 47 тис. грн 06 коп. - вартість відновлювального ремонту та 21 277 грн 40 коп. - величина втрати товарної вартості КТЗ.

Таким чином, враховуючи часткову виплату страхового відшкодування, просила суд стягнути з ПрАТ «Київський страховий дім» недоплачену суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика в сумі 27 510 грн

92 коп.

Крім того, вона зазначала, що ПрАТ «Київський страховий дім» прострочив виконання зобов'язання на 71 день, а саме в період з 13 червня 2016 року по

22 серпня 2016 року, тому просила суд стягнути з ПрАТ «Київський страховий дім» пеню в сумі 1 674 грн 24 коп.

Вважала, оскільки сума страхового ліміту не в повній мірі покриває витрати, а ОСОБА_6 керував на момент вчинення ДТП автомобілем, то з нього підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 18 277 грн 46 коп. Також просила суд стягнути солідарно з відповідачів судовий збір, витрати на правову допомогу у розмірі 2 тис. грн та витрати з оплати звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого КТЗ від 29 липня 2016 року у розмірі

2 тис. грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2016 року у складі судді Осаулова А. А. позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Київський Страховий Дім» на користь ОСОБА_4 кошти несплаченого страхового відшкодування у розмірі 24 511 грн 06 коп., пеню у вигляді подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 13 червня 2016 року по 22 серпня 2016 року у розмірі 1 557 грн 72 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись положеннями пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України, пунктом 22.1

статті 22, статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та

статті 22 ЦК України, виходив із того, що відповідно до звіту, складеного 29 липня 2016 року, сума збитків визначена у розмірі 68 277 грн 46 коп., яка складається із: вартості відновлювального ремонту - 47 тис. грн 06 коп. та величини втрати товарної вартості КТЗ - 21 277 грн 40 коп. Обов'язок стягнення з відповідачів величини втрати товарної вартості КТЗ законодавством не передбачено і позивачем не доведено, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування реальних збитків та стягнення з ПрАТ «Київський страховий дім», з урахуванням виплаченої суми у розмірі 22 489 грн 08 коп., стягнувши на користь позивача суму у розмірі 24 511 грн 06 коп.

В частині стягнення пені за прострочення сплати страхового відшкодування, суд першої інстанції, керуючись положеннями статті 992 ЦК України та пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виходив із того, що період прострочення виплати становить 71 день, а саме з 13 червня 2016 року по 22 серпня 2016 року, за який необхідно стягнути обраховані позивачем виплати, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, оскільки розрахунок необхідно обраховувати з недоплаченої суми збитків, яка дорівнює 24 511 грн 06 коп.

Зважаючи на те, що ПрАТ «Київський страховий дім» не надав доказів та не навів переконливих доводів правомірності своїх дій щодо прострочення виплати коштів страхового відшкодування, районний суд стягнув з останнього на користь позивача кошти несплаченого страхового відшкодування у розмірі - 24 511 грн 06 коп. та пеню у вигляді подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 13 червня 2016 року по 22 серпня 2016 року у розмірі

1 557 грн 72 коп.

Враховуючи, що відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

від 20 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_6 та ПрАТ «Київський страховий дім» ліміт страхового відшкодування становить 50 тис. грн, то завдані позивачу збитки страховою сумою покриваються, а тому вимоги про стягнення в солідарному порядку суми страхового відшкодування з ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року, з урахуванням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2017 року про виправлення описки, апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задоволено частково. Апеляційну скаргу ПрАТ «Київський страховий дім» задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 28 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 24 510 грн 98 коп. на відшкодування майнової шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПрАТ «Київський страховий дім» відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином, сума невідшкодованих збитків підлягає відшкодуванню з ОСОБА_6, на що суд першої інстанції уваги не звернув, відмовляючи у частині стягнення суми відшкодування.

Оскільки сторони відмовились від проведення судової експертизи для встановлення суми реального збитку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що страховою компанією реальні збитки відшкодовані шляхом виплати страхового відшкодування у розмірі 22 489 грн

08 коп., з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, за винятком податку на додану вартість, а стягненню з ОСОБА_6 підлягає сума, яка не була відшкодована страховою компанією, та яка з врахуванням вартості відновлювального ремонту за звітом від 29 липня 2016 року становить різницю між 47 тис. грн 06 коп. та сумою, виплаченою страховою компанією у розмірі

22 489 грн 08 коп., що становить 24 510 грн 98 коп.

Крім того, у частині, що стосується несвоєчасної сплати страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про її стягнення, у зв'язку із тим, що відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування документ, на обґрунтування розміру заявлених майнових вимог необхідний для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, позивачем не був наданий, тому страховиком був замовлений звіт про оцінку КТЗ, який отримано лише 26 травня 2016 року, виплата здійснена 30 червня

2016 року.

З урахуванням вказаного, дати подання заяви та дати отримання звіту строк прийняття рішення виплати страхового відшкодування не перевищує 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та інших документів, необхідних для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування.

У касаційнійскарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційної суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також з неповним з'ясуванням обставин справи. Посилався на те, що звіт, складений 29 липня 2016 року, тобто через півроку після ДТП, однозначно не може бути належним і допустимим доказом у вказаній справі. Вважав, що він не зобов'язаний сплачувати страхове відшкодування, яке полягало в сумі витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу позивача, оскільки ці витрати повністю покриваються страховою сумою, визначеною договором страхування (страховим полісом).

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України, пункту 32.7

статті 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду.

Крім того, потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Так, якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сума невідшкодованих збитків підлягає відшкодуванню з ОСОБА_6, оскількиправо потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Крім того, страховою компанією реальні збитки відшкодовані шляхом виплати страхового відшкодування у розмірі 22 489 грн 08 коп., з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, за винятком податку на додану вартість, з ОСОБА_6 стягнуто суму, яка не була відшкодована страховою компанією, та яка з врахуванням вартості відновлювального ремонту за звітом від 29 липня 2016 року становила різницю між 47 тис. грн 06 коп. та сумою, виплаченою страховою компанією у розмірі 22 489 грн 08 коп., що становить

24 510 грн 98 коп.

Посилання касаційної скарги щодо незгоди із розміром майнової шкоди суд вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції взято до уваги висновок ОСОБА_4 - звіт про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого КТЗ від 29 липня 2016 року, з яким погодився й апеляційний суд, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становить 47 тис. грн

06 коп. При цьому ОСОБА_6 не надав заперечень щодо розміру вартості відновлювального ремонту та доказів на спростування зазначеного звіту про оцінку вартості збитку.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 24 квітня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В.Білоконь

Є. В.Синельников