ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2018 року

м.Суми

Справа №591/4423/16-ц

Номер провадження 22-ц/788/1241/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - ОСОБА_2;

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2018 року, в складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складений 18 травня 2018 року,

в с т а н о в и в:

29 серпня 2016 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, мотивуючи тим, що 22 жовтня 2016 року між ним, як адвокатом, та ОСОБА_2 був укладений договір № 263-1, за умовами якого він зобов'язався за дорученням відповідача на умовах та в порядку, передбаченому вказаним договором, здійснювати його захист у кримінальному провадженні № 0000028 від 06 липня 2015 року та у кримінальному провадженні № 0000385 від 01 жовтня 2015 року на стадії досудового слідства та в суді першої інстанції відносно відповідача, як підозрюваного у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а відповідач зобов'язався виплатити йому гонорар за надані послуги, що підтверджується таким договором.

Відповідно до п. 8.1 договору, гонорар адвоката за угодою складає 100000 грн. та сплачується клієнтом рівними частинами, а саме: 50000 грн. - по закінченню досудового розслідування, а наступні 50000 грн. - з моменту направлення обвинувального акту до суду.

Відповідно позначки, що зроблена самим відповідачем в договорі, 22 жовтня 2015 року ним був сплачений авансовий платіж в рахунок сплати гонорару позивачу в сумі 29400 грн.

Вважає, що він, як адвокат, виконав свої обов'язки, передбачені договором, а саме: приймав участь в досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0000385 від 01 жовтня 2015 року відносно відповідача. Крім того, вироком суду від 23 грудня 2015 року затверджено угоду про визнання винуватості та застосовано норми ч. 1 ст. 69 КК України - призначено мінімальний термін покарання у вигляді обмеження волі на строк три роки і апеляційна скарга на вирок суду першої інстанції не подавалась.

Вартість його послуг згідно з договором складає 100000 грн., але всупереч умовам договору відповідачем до сьогоднішнього дня не проведений повний розрахунок за надані послуги в обумовлений в договорі строк і сума боргу на час подання позову до суду складає 70600 грн., а тому просив стягнути вказану суму з ОСОБА_2 на його користь.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 70600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 706 грн. в рахунок повернення судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

При цьому зазначає, що суд не дослідив в повній мірі те, що адвокатом ОСОБА_1 правнича допомога відповідачу у кримінальному провадженні № 000028 надавалась зовсім за іншим договором без номеру від 13 липня 2015 року, укладеним в інтересах відповідача батьком підозрюваного, в якому взагалі відсутній пункт стосовно оплати гонорару та його розміру, хоча за цим договором його батько сплатив позивачу 15000 грн. Ці послуги за вказаним договором надавались йому під час розгляду усіх справ, що стосувалися відповідача - обрання запобіжного заходу, накладення арешту на майно, подовження строку запобіжного заходу та інше.

У кримінальній справі № 592/10303/15-к стосовно нього за ч. 1 ст. 263 КК України, в якій приймав участь адвокат ОСОБА_1, його повноваження взагалі не підтверджені жодним документом, передбаченим законом. Таким чином, суд стягнув кошти за договором, за яким правнича допомога не надавалась.

Крім того, доказів підписання акту прийому - передачі виконаних робіт позивач

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вищевказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2015 року між адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір № 263-1 про надання адвокатом послуг у кримінальній справі на стадії розгляду досудового розслідування та у суді першої інстанції (т.1, а.с. 6).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що адвокат зобов'язується за дорученням клієнта на умовах та в порядку, передбаченому цим договором, здійснювати захист у кримінальному провадженні № 0000028 від 06 липня 2015 року та кримінальному провадженні № 0000385 від 01 жовтня 2015 року на стадії досудового слідства та у суді першої інстанції відносно ОСОБА_4, який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно з п. 8.1 вказаного договору гонорар адвоката за угодою складає 100000 грн., який буде сплачений клієнтом рівними частинами, а саме: 50000 грн. по закінченню досудового розслідування, наступні 50000 грн. - з моменту направлення обвинувального акту до суду.

Відповідно до позначки, що зроблена відповідачем у договорі, 22 жовтня 2015 року останній сплатив адвокату 29400 грн. (т.1, а.с. 6).

13 липня 2015 року між адвокатом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання правових послуг адвоката, згідно з п. 2 якого, адвокат приймає на себе зобов'язання на представництво його інтересів та надання правової допомоги у цивільних та адміністративних справах (т.1, а.с. 125).

Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог мотивоване тим, що відповідач своїх зобов'язань за договором, укладеним з адвокатом про надання правничої допомоги не виконав, право позивача порушене, а тому у останнього виникло право вимагати повернення суми боргу за надані послуги.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із положенням ст. 30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи зі змісту положень ч. 3 ст. 27 Закону, до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтями 627, 903 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Аналіз зазначених норм законів дає підстави для висновку, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як зазначено у п. 14.2 договору про надання адвокатом послуг у кримінальній справі від 22 жовтня 2015 року, договір припиняє свою дію після закінчення розгляду справи у суді першої інстанції та підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не було доведено у грошовому виразі об'єм виконаної ним роботи, не надано і відповідно актів приймання-передачі виконаних робіт згідно з договором про надання адвокатських послуг. При цьому, матеріали справи не містять відповідних розрахунків вартості виконаних позивачем робіт.

За встановлених обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позивач не надав доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що підлягає сплаті відповідачем.

Крім того, у вищевказаному договорі про надання правничої допомоги адвокатом взагалі не зазначено, за які конкретно послуги (допомогу) він вимагає сплатити 100000 грн.

Таким чином, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають компенсації судові витрати в розмірі 1057 грн. 21 коп., понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

25 липня 2018 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання про зупинення апеляційного розгляду справи, проте підстави для зупинення апеляційного розгляду справи відсутні.

27 липня 2018 року від представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання про розгляд справи з викликом сторін, але колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для його задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2018 року та прийняти постанову.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію судових витрат в розмірі 1057 грн. 21 коп., понесених у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко

С.С. Ткачук