Справа № 529/270/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Гвоздика А. Є.

при секретарі Скрипник Р. А.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання договорів дарування недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання договорів дарування недійсними. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що вони з відповідачем, її чоловіком, через постійні сімейні конфлікти уклали усну домовленість щодо укладення між ними договорів купілі-продажу майна, а саме двох земельних ділянок та житлового будинку, розташованого по вул. Філатова, 1 в смт. Диканька Диканського району Полтавської області. Окрім цього, вони за усною домовленістю дійшли згоди, що відповідач після укладення вказаних договорів купівлі-продажу сплачує їй вартість проданого майна для придбання останньою власного житла.

Однак, 13.03.2018 року, після того як вони уклали договори та вийшли від нотаріуса після їх нотаріального посвідчення, відповідач дав позивачеві ОСОБА_1 кошти, які як виявилося згодом, були не справжні. На вимогу позивача сплатити їй обговорену ними суму коштів за продаж вказаного нерухомого майна, відповідач по справі повідомив, що він жодних грошових коштів їй передавати не буде, оскільки це майно йому подароване.

Позивач в своєму позові зазначає, що через відсутність правових знань та перебування у постійному стресі через сімейні сварки з відповідачем, вона не усвідомлювала, що укладає саме договори дарування, а не договори купівлі-продажу.

Вказуючи на те, що позивач вважала, що укладає саме договори купівлі-продажу нерухомого майна, вона не мала наміру на укладення договорів дарування, вчинені правочини не відповідають її внутрішній волі та здоровому глузду, а тому просить суд визнати дійсним договір дарування житлового будинку та договори дарування земельних ділянок, які розташовані по вул. Філатова, 1 в смт. Диканька Диканського району Полтавської області.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, а до суду представник позивача, адвокат ОСОБА_3 подала письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити в її відсутність та задоволити позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в повному обсязі обставин викладених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з"явився, а до суду надав письмову заяву в якій вказав, що він проти позовних вимог позивача заперечує та його не визнає та просить розглянути справу в його відсутність та у відсутність його довірителя ОСОБА_2

Крім того, відповідач ОСОБА_2 в порядку ст. 178 ЦПК України до суду подав відзив на позов у якому зазначив, що пред'явлений позивачем позов є безпідставним та задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідач ОСОБА_2 зазначив, що між ним та позивачем по справі дійсно були укладенні договори дарування двох земельних ділянок та житлового будинку, які розташовані за вище вказаною адресою. Вказані договори були підписані ними, що не заперечується і самим позивачем по справі. Обставини, на які посилається позивач в своєму позові нічим не підтвердженні, жодного належного доказу того, що вона могла діяти під впливом помилки при укладенні договорів дарування до суду не подала.

Окрім цього, відповідач наголошує на тому, що усно можуть укладатися лише угоди, що виконуються під час їх укладення, якщо інше не встановлено законодавством, що прямо передбачає ст. 42 ЦК України. А тому, будь-які усні домовленості щодо нерухомого майна не можуть мати місця, оскільки є юридично нікчемними.

Відповідач в своєму відзиві наголошує на тому, що у преамбулі договорів дарування чітко вказано, що сторони при укладені договорів були попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів та володіючи українською мовою, перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам'яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору. Окрім того в договорах зазначено, що текст договорів сторонам прочитаний, значення та наслідки роз'ясненні і відповідають їхнім намірам. Тому з наведених вище обставин, відповідач просить суд відмовити повністю в задоволенні позову за безпідставністю.

Приватний нотаріус Диканського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, однак до суду подав свої письмові пояснення у яких вказав , що при вчинення нотаріальних дій щодо посвідчення спірних договорів дарування, сторонам було роз'яснено зміст ст.20, 229-235, 377, 379, 647, 717,-722, 728 ЦК України та інші норми законодавства передбачені при укладенні таких договорів, окрім того ним було встановлено волевиявлення та дійсність намірів осіб, з'ясовано, що будь-які заперечення щодо кожної з умов правочину у сторін відсутні та кожна із сторін однаково розуміє значення, умови та правові наслідки даного правочину, що свідчать їх підписи. На підставі вказаного приватний нотаріус Диканського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5, як третя особа по справі, просить розгляд справи провести у його відсутність, а при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши письмові пояснення сторін, пояснення щодо позову третьої особи по справі приватного нотаріуса Диканського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч. 1 ст. 722 Цивільного кодексу України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Положеннями ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,п'ятою та шостою статті 203цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 13 березня 2018 року сторони уклали між собою договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Філатова, 1 в смт. Диканька Диканського району Полтавської області. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Диканського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 281.

Окрім вказаного договору дарування житлового будинку, 13.03.2018 року між сторонами також укладено договір дарування земельної ділянки загальною площею 0,2171 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :30:006:0273, яка розташована по вул. Філатова, 1 смт. Диканька Диканського району Полтавської області. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Диканського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 283.

Того ж дня, сторони також уклали та посвідчили в приватного нотаріуса Диканського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 282, договір дарування земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :30:006:0272, що розташована по вул. Філатова, 1 смт. Диканька Диканського району Полтавської області.

Відповідно до ст. 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК (435-15) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК (435-15)), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до п. 23 вищевказаної постанови Верховного Суду України правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України (435-15), якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Як вбачається з оспорюваних договорів дарування, перед вчиненням вказаних правочинів, як дарувальник так і обдарований підтвердили, що вказані договори не носять характеру фіктивного та удаваного правочину, а також засвідчили, що вони укладенні не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин. Окрім цього, сторони при укладенні спірних договорів перебували у здоровому розумі, ясній пам'яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та їх наслідки, що і підтвердили своїми підписами у вказаних договорах.

В той же час, з вказаних договорів дарування житлового будинку та земельних ділянок вбачається, що ними не встановлено жодного обов'язку обдарованого вчинити на користь дарувальника - позивача по справі, будь-яку дію майнового характеру. Тобто вказані договори, є саме договорами дарування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин , які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем не надано до суду належних доказів, які б містили інформацію, про те що останньою дійсно було укладено спірні правочини під дією помилки з врахуванням щодо обставин, які існували саме на момент вчинення правочинів.

Таким чином, посилання позивача ОСОБА_1, що вона під час укладення спірних договорів не усвідомлювала, що вчиняє інші правочини ніж договори купівлі-продажу, оскільки у неї відсутні правові знання, а також постійне перебування її в стані стресу через конфлікти з відповідачем по справі, який є її чоловіком, не приймаються судом до уваги, оскільки вказані обставини не впливають на право та дієздатність людини.

Окрім цього, внаслідок задоволення позову буде мати наслідком позбавлення права власності відповідача житлового будинку та двох земельних ділянок, розташованих по вул. Філатова, 1 в смт. Диканька Диканського району Полтавської області, набутих ним у встановленому законом порядку, без доведення позивачем усіх передбачених для цього законом обставин, було б порушенням статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи викладене, дослідженні докази, як кожен окремо так і в їх сукупності, беручи до уваги той факт, що позивачем не доведено факту укладення спірних договорів дарування під впливом помилки, та не надано жодного доказу на підтвердження цього. Окрім цього, вказані договори були укладенні у встановленому законом порядку з дотриманням всіх дій необхідних для таких, а тому суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. ст.20, 42, 203, 215, 229-235, 377, 379, 647, 717,-722, 728 ЦК України п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , ст. ст. 7 ч. 13, 10, 12, 17,76, 77, 81, 82 89, 133, 141, 263-265, 273, 279 ч. 5, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1, жительки вул. Філатова, 1 смт. Диканька Диканського району Полтавської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, до ОСОБА_2, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог приватний нотаріус Диканського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_5, який знаходиться по вул. Гоголя, 2 в смт. Диканька Диканського району, Полтавської області, про визнання договорів дарування недійсними, відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області.

Головуючий: