АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/335/18 Справа № 185/8805/14 Головуючий у 1 й інстанції - Шаповалова І. С. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розподіл майна та визнання договорів купівлі-продажу недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що автомобіль «Шевролет Такума», земельна ділянка та недобудований житловий будинок по АДРЕСА_1 є об'єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Відповідач розпорядився вказаним майном на свій розсуд та без згоди позивача відчужив його. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Шевролет Такума», укладений 16 травня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; витребувати від ОСОБА_4 вказаний автомобіль та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля; визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки площею 0, 0892 га, які розташовані з адресою: АДРЕСА_1, укладені 29.10.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5; витребувати від ОСОБА_5 зазначені об'єкти нерухомості та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину цього майна.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, що стверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток учасникам справи, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову та залишення рішення в іншій частині без змін, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 1988 року (а.с. 18 т.1). Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2011 року в цивільній справі №2-4508/11, яке набрало законної сили, шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 18 т.1); даним рішенням встановлено, що подружні відносини сторони припинили з 20.08.2011 року.

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Павлоградською міською радою 02.08.2006 року, на підставі рішення сесії Павлоградської міської ради №25-2/V від 13.06.2006 року, ОСОБА_3 було надано у власність земельну ділянку площею 0,0892 га по АДРЕСА_1 для обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с. 23 т.2). Інформація про право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку була внесена до Реєстру прав власності на нерухоме майно 29.10.2013 року (а.с. 225 - 230 у т. 1).

Також встановлено, що повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва за адресою по АДРЕСА_1 від ОСОБА_3 надходило до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області 09.04.2013 року та після доопрацювання зазначеного документу - 30.04.2013 року, що підтверджується листом Департаменту ДАБІ України у Дніпропетровській області №1004-1.16/320 від 21.02.2018 року.

Згідно копії будівельного паспорту від 05.04.2013 року, виданого відділом містобудування та архітектури Павлоградської міської ради, замовником будівництва житлового будинку з мансардним поверхом, підвалом та гаражем на земельній ділянка (кадастровий номер НОМЕР_3) по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (а.с. 144 т.1).

Інформація про право власності ОСОБА_3 на об»єкт незавершеного будівництва (готовністю 86%), що розташований за вказаною вище адресою, була внесена до Реєстру прав власності на нерухоме майно 20.08.2013 року (а.с. 225 - 230 у т. 1).

29 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) укладено договір купівлі-продажу будинку (об'єкту незавершеного будівництва), відповідно до якого продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв у власність незавершений будівництвом будинок (готовністю 86%) АДРЕСА_1 (а.с. 6 т.2). Вказаний вище договір від 29 жовтня 2013 року посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за номером 2-2045 (а.с. 6 т.2).

Земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_3, як і недобудований будинок, по АДРЕСА_1 належать на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.10.2013 року Першою павлоградською державною нотаріальною конторою, за яким продавцем є ОСОБА_3 (а.с. 173-175 т.1).

Право власності на вищевказані об»єкти нерухомого майна зареєстровано за ОСОБА_5 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що стверджується відповідною інформаційною довідкою на а.с. 173 - 178 у т. 1.

Згідно листа Територіального сервісного центру №1247 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області №31/4-1247/164 від 31.01.2018 року, станом на вказану дату автомобіль Шевролет Такума, 2005 року випуску, д.н. НОМЕР_1 зареєстрований на ім'я ОСОБА_7 (а.с. 2 т.2).

Як вбачається із вказаного вище листа Територіального сервісного центру №1247, право власності на автомобіль Шевролет Такума, 2005 року випуску, було зареєстровано за ОСОБА_3 02.07.2005 року. В подальшому власником даного автомобіля стала 15.05.2013 року ОСОБА_4 та з 11.01.2018 року - ОСОБА_7 (а.с. 3 т. 2).

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

За змістом ч.ч. 2, 3 вказаної вище статті при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Виходячи з викладеного, встановивши, що перше повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва за адресою по АДРЕСА_1 від ОСОБА_3 було подане до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області 09.04.2013 року, тобто після розірвання шлюбу сторін; враховуючи, що факт будівництва вказаного об»єкту під час перебування сторін у шлюбі недоведений, представленим позивачкою доказам місцевим судом надано належної оцінки, клопотань про витребування відповідних доказів апеляційним судом не заявлено, що стверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції, - колегія дійшла висновку про невстановлення права позивачки на частину вказаного вище об»єкту незавершеного будівництва.

Колегія звертає увагу, що позовна вимога про визнання за позивачкою права на будівельні матеріали не заявлена, що стверджується змістом позовної заяви та уточнень до неї.

Крім того, згідно із ч. ч. 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання чинності відповідними актами; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Законом України від 11 січня 2011 р. N 2913-VI "Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя", що набрав чинності 8 лютого 2011 р., ст. 61 Сімейного кодексу України (далі - СК України) доповнено частиною п'ятою, якою передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

На час виникнення спірних правовідносин, у червні - серпні 2006 року, за змістом ст. 61 Сімейного кодексу України у відповідній редакції, приватизована земельна ділянка не відносилась до спільного майна подружжя, а мала статус отриманої громадянином у особисту власність шляхом здійснення свого права на приватизацію.

Отже, приймаючи до уваги, що земельна ділянка площею 0,0892 га по АДРЕСА_1 (для обслуговування жилого будинку і господарських будівель) набута відповідачем у власність в порядку приватизації у 2006 році, - колегія дійшла висновку, що вказана земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, належала на праві особистої приватної власності ОСОБА_3

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку про необхідність відмовити, з наведених вище підстав, у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0892 га, які розташовані по АДРЕСА_1 у м. Павлограді Дніпропетровської області, від 29.10.2013 року, витребування від ОСОБА_5 зазначених об'єктів нерухомості, визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину цього майна.

Розглядаючи спір в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля «Шевролет Такума», витребування від ОСОБА_4 вказаного автомобіля та визнати за позивачем права власності на 1/2 частину даного автомобіля, - колегія враховує, що спірний автомобіль «Шевролет Такума» було придбано на ім»я відповідача у липні 2005 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі та до припинення сімейних відносин. Право спільної сумісної власності подружжя презюмується, якщо не доведено інше.

Однак, апеляційним судом встановлено, що 15.05.2013 року спірний автомобіль було відчужено відповідачу ОСОБА_4, а 11.01.2018 року право власності набуто ОСОБА_8, який до участі у справі не залучався. Суд апеляційної інстанції не наділений процесуальними повноваженнями щодо залучення нових учасників справи.

Враховуючи наведене, незалучення до участі у справі власника, володільця спірного автомобіля ОСОБА_8, чиїх прав та законних інтересів безпосередньо стосується заявлений позов в частині вимог щодо вказаного транспортного засобу, - колегія дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні даної частини позовних вимог із зазначенням про відсутність перешкод у позивачки для звернення до суду з відповідним позовом до належних співвідповідачів. У зв»язку з наведеним, рішення підлягає зміні в частині правового обгрунтування відмови у задоволенні позову.

Доводи апелянта про укладення ОСОБА_3, під час перебування у шлюбі з позивачкою, кредитного договору від 31.05.2005 року на суму 74000,0 грн. для придбання автомобіля та кредитного договору від 12.06.2008 року на суму 16000,0 дол. США на споживчі потреби, - не спростовують викладених вище висновків суду.

Колегія наголошує, що для захисту своїх прав та законних інтересів позивач не позбавлена можливості звернення до суду з іншим позовом, з інших підстав, до іншого співвідповідача.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року- змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді