Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

24 квітня 2018 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Лупінос Я. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 пред'явила у суді позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником 33/100 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1, а відповідачі, як вона стверджує прописані саме на вказаній частці квартири, яка є власністю позивача.

Позивач також зазначає, що вже понад 10 років відповідачів не проживають у вказаній квартирі, а були взяті на реєстраційний облік попереднім власником частки квартири, яка ним була подарована позивачеві.

Відтак, враховуючи те, що відповідачі тривалий час не проживають за своїм зареєстрованим місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1, позивач просить суд визнати їх такими, що втратили право користування вказаною квартирою.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Представник позивача звернуся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 24.04.2018 постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що 33/100 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належать ОСОБА_1 на підставі Договору дарування частки квартири від 12.04.2011 року, посвідченого ПН КМНО Халявко Н.М. за реєстровим № 1210. (а.с. 5)

Право приватної власності ОСОБА_1 на вказані 33/100 частки квартири зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с. 6, 7)

Проте, з вищевказаного договору дарування жодним чином не вбачається, що 33/100 частки квартири були виділені в натурі, тобто вказана частка квартири є реальною, а не ідеальною, а також жодним чином не зазначено, що вказана частка є окремим об'єктом права приватної власності.

Більше того, у Договорі дарування зазначено загальну та житлову площі всієї квартири, а не частки, що належить позивачеві.

З технічної документації на квартиру вбачається, що вона складається з 4 кімнат.

Проте, відповідно до Довідки форма №3 вбачається, що в 1-кімнатній квартирі № 35, розташованій на 5 поверсі, по АДРЕСА_1, на житловій площі 15,90 кв.м., (загальна площа квартири 24, 30 кв.м.) зареєстровані 2 особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а власником особового рахунку є ОСОБА_1 (а.с. 11)

Відтак, хоча в довідці форма № 3 і йдеться про 1-кімнатну квартиру із зазначенням відмінної прощі, ніж та що вказана в технічній документації на всю квартиру, зробити висновок про виділ такої частики в окремий об'єкт права приватної власності не має підстав.

Крім того, в матеріалах справи містяться заяви представника позивача, подані до Відділу з пить реєстрації місця проживання/перебування Подільської РДА, щодо вирішення питання про зняття відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою, проте за результатами розгляду цих заяв вказаним органом відмовлено, у зв'язку з ненаданням необхідних для цього документів. (а.с. 12, 14)

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності, приходжу до висновку, що позивачем не було доведено перед судом обставини, щодо реєстрації відповідачів саме на житловій площі 33/100 часток квартири, що належать позивачеві.

Очевидно, що правом користування відповідачі наділені щодо всієї квартири, як єдиного об'єкта права спільної власності, а частка позивача у праві власності, а не у майні, яким є квартира, є ідеальною, а не реальною, тобто такою, що виділена в натурі.

Жодних документів, з яких би вбачалась інформація про наявність та ідентифікацію інших власників вказаної квартири та розмір їхніх часток, позивачем не надано, проте у заяві про усунення недоліків зазначено, про їхню наявність, однак позивач не бажає їх залучати до участі у справі.

Відтак, враховуючи ту обставину, що позивачем не було надано жодної інформації щодо інших співвласників квартири, щодо виділу 33/100 часток квартири в окремий об'єкт права приватної власності позивача, суд вважає, що даний позов є необґрунтованим та передчасним, а докази, надані позивачем не дають достатніх правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 259, 263-265, 268, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. В. Васильченко