Справа №766/6020/17
Пров. №2/766/1923/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2018

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючий суддя - Гаврилов Д.В.,

секретар - Рєпа А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: виконавчий комітет Суворовської районної в м. Херсоні ради - орган опіки і піклування Суворовського району м. Херсона, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 16.10.2008 року. До реєстрації шлюбу під час спільного проживання у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В 2010 році шлюб між сторонами розірвано. З того часу відповідач перестав цікавитися життям та здоров'ям дитини, не відвідує її, не телефонує навіть у свята, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Заборгованість по аліментам складає 20680 грн. в зв'язку з чим, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, зазначивши, що відповідач жодним чином не ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно своєї доньки, а відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала висновок органу опіки і піклування щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно о ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком).

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї малолітньої доньки, що повністю спростовується висновком виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради, органу опіки та піклування від 12.01.2018 року про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області від 30.10.2013 року про визначення способу участі відповідача у вихованні доньки.

З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо негативної характеристики відповідача, оскільки вони не найшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 надали суду пояснення, що дійсно відповідач не приймає участі у вихованні дитини. Разом з тим, він має бажання бачитись з дитиною, його побачення з дитиною не відбувались через поведінку самої позивача.

Крім того, рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 25.02.2014 року у справі № 668/16484/13ц за позовом ОСОБА_9 (матері відповідача у справі, що розглядається) до ОСОБА_3 (позивача у справі, що розглядається) було визначено бабі дитини спосіб участі у її вихованні. Розглядаючи справу суд дійшов висновків, що мати дитини чинить перешкоди в побаченнях з дитиною, що в певній мірі підтверджує показання свідків в цій частині. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його малолітньої дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками.

Натомість в судовому засіданні було доведено те, що позивач чинить перешкоди відповідачу та його матері в побаченнях з дитиною. Жодним доказом доводи відповідача та його представника в цій частині не було спростовано.

Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про те, що підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 немає.

Керуючись ст.ст. 150, 164 СК України, ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства", ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяД. В. Гаврилов