Справа № 266/2997/18
Провадженя№ 2/266/762/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2018 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Курбановой Н.М.,

при секретарі - Макогон С.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилалися на те, що вони є співвласниками будинку АДРЕСА_1. В даному будинку зареєстровані: позивач ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_3, який є відповідачем за даним позовом. У зазначеному будинку відповідач зареєстрований, але фактично не проживає з 2000 року і по теперішній час, своїх речей у будинку не має. У зв'язку з тим, що відповідач без поважних причин тривалий час не проживає у спірному будинку, комунальні послуги не сплачує, позивач ОСОБА_1 не може оформити субсидію, просять визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Позивачі та представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, надали суду заяви, згідно яких позовні вимоги підтримали, просили розглянути справу за їх відсутності, позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 до суду надав заяву, якою позовні вимоги визнав, справу просив розглядати у його відсутність, позов про визнання його таким, що втратив право користування житлом, задовольнити.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.1983 р., посвідченого державним нотаріусом другої Жданівської державної нотаріальної контори, та посвідченого Жданівським МБТІ в реєстрі за номером № 31401, будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 7-8).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого 24.03.2015 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6, актовий запис № 295 (а.с. 14).

Відповідно до договору дарування частини будинку від 07.10.2015 р., ? частка будинку АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 (а.с. 15-16).

Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_4, виданого Приморським РВ УМВС України в м. Маріуполі Донецької області 22.07.1995р., за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 28).

Згідно довідки-акту від 22.05.2018 року КСН «Селище Південний», ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, але не проживає у будинку з 2000 року, особистих речей в будинку не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_2, про що свідчать сусіди ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с. 18).

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналізуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що відповідач позов визнав, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що право позивачів порушено і підлягає захисту, тому позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважає за можливе задовольнити, з урахування того, що відповідач будучи зареєстрованим в будинку АДРЕСА_1, не проживає в будинку понад один рік, не використовує даний будинок за його прямим призначенням, не сплачує комунальні платежі, він втратив право користування зазначеним будинком.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 130, 223, 263-265, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Маріуполя до Апеляційного суду Донецької області у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення - 14.06.2018 року.

Суддя Курбанова Н. М.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_1

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1