Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 464/2227/17

провадження № 61-14741св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - старший державний виконавець Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів КарпинВолодимир Зеновійович,

стягувачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

боржник - ОСОБА_7,

заінтересовані особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року у складі судді Горбаня О. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 червня 2017 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року старший державний виконавець Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Карпин В. З. подав до суду подання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Подання мотивовано тим, що 02 грудня 2016 року державний виконавець Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів (далі - Сихівський ВДВС м. Львів) КарпинВ. З. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 464/9921/14-ц, виданого 10 листопада 2016 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 боргу у розмірі 214 756 грн та судового збору у розмірі 2 147 грн 77 коп., а всього - 216 903 грн 77 коп.

На підставі постанови державного виконавця Сихівського ВДВС м. Львів від 28 лютого 2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 464/1225/15-ц, виданого 14 грудня 2016 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованості за договором позики у розмірі 248 270 грн, що еквівалентно 11 000 доларів США та 3 % річних - 13 358 грн, що еквівалентно 591,85 доларів США, а всього стягнуто 261 628 грн 05 грн, що еквівалентно 11 591,85 долар США.

Постановою державного виконавця Сихівського ВДВС м. Львів від 27 березня 2017 року вказані виконавчі провадження об'єднано у зведене виконавче провадження.

Згідно із свідоцтвом про право власності, виданим 02 лютого 2007 року квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності

ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Оскільки боржник у добровільному порядку не виконав рішення судів, на підставі яких видано виконавчі листи та відкрито зведене виконавче провадження, державний виконавець Сихівського ВДВС м. Львів просив суд визначити частку майна ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1, визнавши за ним право спільної часткової власності на 1/6 частку цієї квартири.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року подання державного виконавця Сихівського ВДВС м. Львів Карпина В. З. задоволено.

Визначено, що 1/6 частка квартири АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7, інші 5/6 часток належать на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення судів, на підставі яких з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стягнуто грошові кошти, боржником не виконуються. У межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчих листів про стягнення з боржників боргу, встановлено, що боржнику разом з іншими особами на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. Інше рухоме та нерухоме майно у ОСОБА_7 відсутнє. Оскільки частки квартири, яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, не визначено, то з урахуванням принципу рівності часток, передбаченого частиною другою статті 370 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для виділу частки боржника, визначивши її на рівні 1/6 частки квартири.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 червня 2017 року ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання, питання про визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, вирішується судом за поданням державного виконавця. А тому, врахувавши те, що частку майна ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1, що перебуває у спільній сумісній власності, не визначено, що у Сихівському ВДВС м. Львів перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання судових рішень, які у добровільному порядку протягом тривалого часу боржником не виконуються, і встановивши, що ОСОБА_7 не працює та не має іншого рухомого чи нерухомого майна, на яке в подальшому можливо б було звернути стягнення, погодився із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця Сихівського ВДВС м. Львів.

ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_7 у касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нову ухвалу, якою відмовити державному виконавцю Сихівського ВДВС м. Львів у задоволені подання.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що вирішуючи питання щодо майна, яке перебуває у спільній сумісній власності, судами попередніх інстанцій виділено частку майна з метою подальшого звернення стягнення на це майно. ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності, з урахуванням рівності часток, належить 10,7 кв.м спірної квартири, які не є ізольованим приміщенням, а тому частка ОСОБА_7 у спільному сумісному майні не підлягає визначенню. Задовольняючи подання державного виконавця Сихівського ВДВС м. Львів суди попередньої інстанції позбавили ОСОБА_7 права на житло, гарантоване нормами Конституції України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою державного виконавця Сихівського ВДВС м. Львів Карпина В. З. від 02 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 464/9921/14-ц, виданого 10 листопада 2016 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 боргу у розмірі 214 756 грн та судового збору у розмірі 2 147 грн 77 коп., а всього - 216 903 грн 77 коп.

Постановою державного виконавця Сихівського ВДВС м. Львів Карпина В. З. від 28 лютого 2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 464/1225/15-ц, виданого 14 грудня 2016 року Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованості за договором позики у розмірі 248 270 грн, що еквівалентно 11 000 доларів США, та 3 % річних у розмірі 13 358 грн, що еквівалентно 591,85 доларів США, а всього стягнуто 261 628 грн 05 коп., що еквівалентно 11 591,85 долар США.

Постановою державного виконавця Сихівського ВДВС м. Львів Карпина В. З. від 27 березня 2017 року вказані виконавчі провадження об'єднано у зведене виконавче провадження.

Згідно зі свідоцтвом про право власності, виданим 02 лютого 2007 року квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності

боржнику ОСОБА_7 та ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8

Положеннями статті 48 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до частини першої статті 379 ЦПК України 2004 року питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника з проведенням відповідного перерахунку.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, провадиться згідно зі статтею 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Задовольняючи подання державного виконавця Сихівського ВДВС м. Львів, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення зведеного виконавчого провадження про примусове стягнення з нього боргу. Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності. Крім того, задоволення подання державного виконавця не порушує прав інших співвласників квартири, оскільки за ними залишається право спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно у розмірі 5/6 часток.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи рішення суду першої інстанції, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, перевірив доводи апеляційної скарги та правомірно залишив ухвалу суду першої інстанції без змін.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані ухвали судів попередніх інстанцій постановлені відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити оскаржувані ухвали суду першої та апеляційної інстанцій без змін.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 11 квітня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б.І. Гулько

Д. Д. Луспеник