Справа № 487/5434/17
Провадження № 2/487/1427/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2018 року Заводський районний суд міста Миколаєва в складі судді Біцюка А.В., за участю секретаря Попович В.Б., прокурора Коршунової О.О., представника ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши справу за позовом заступника керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури №1 (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 73) в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНКОПП НОМЕР_1) про витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

11.10.2017 року заступник керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі ОСОБА_1 місцевої ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про витребування з відповідача на користь територіальної громади міста Миколаєва в особі ОСОБА_1 місцевої ради земельної ділянки площею 0,1499 Га із кадастровим номером :12:001:0021, нормативною грошовою оцінкою 478151,02 грн., по пров. Авіаційному, 15 в м. Миколаєві.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що пунктами 50, 50.1 розділу 1 рішення ОСОБА_1 місцевої ради №36/61 від 04.09.2009 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 999 кв.м., за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект», з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по пров. Авіаційному, 13 у м. Миколаєві.

Відповідно до вищевказаного рішення ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №140149 від 03.12.2009. На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу, зареєстрованого 01.06.2012 за №1236, ОСОБА_5 продав вищевказану земельну ділянку ОСОБА_4

Указаний договір зареєстровано у Державному реєстрі правочинів 01.06.2012 за №5034241. Крім іншого, пунктами 52, 52.1 розділу 4 рішення ОСОБА_1 міської ради №36/61 від 04.09.2009 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 999 кв.м., за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект», з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по пров. Авіаційному, 15 у м. Миколаєві.

На підставі вказаного рішення міської ради ОСОБА_6 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 140151 від 27.11.2009 із кадастровим номером :12:01:0007. Згідно договору купівлі-продажу від 01.06.2012 ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_7JI. та ОСОБА_4 купили земельну ділянку із кадастром номером :12:001:0007 по пров. Авіаційному, 15 у м. Миколаєві по 1/2 частині кожен.

В подальшому ОСОБА_7JI. та ОСОБА_4 досягли згоди щодо поділу земельної ділянки по пров. Авіаційному, 15 у м. Миколаєві, яка належала їм на праві спільної часткової власності, відповідно до плану поділу, розробленому інженером - землевпорядником ФОП ОСОБА_8, згідно якого ОСОБА_7JI. належить земельна ділянка площею 0,0499 Га, ОСОБА_4 0,0500 Га.

На підставі технічної документації щодо складання документа (державного акту) ОСОБА_4 провів обєднання належної йому земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0006 площею 0,0999 га по пров. Авіаційному, 13 з належною йому частиною земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0007 площею 0,0500 га та отримав державний акт на право власності серії ЯО 304102 на обєднану таким чином земельну ділянку №15 по пров. Авіаційному площею 0,1499 га із кадастровим номером :12:001:0021.

Відповідно до рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №1115 від 26.10.2012 обєднаній земельній ділянці площею 0,1499 га надано нову адресу: м. Миколаїв, пров. Авіаційний, 15.

Новосформована земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади міста Миколаєва не з волі останньої та підлягає поверненню, у звязку з чим позивач просить вказаний позов задовольнити та витребувати від ОСОБА_4 на користь територіальної громади міста Миколаєва в особі ОСОБА_1 міської ради вказану земельну ділянку.

Представник позивача ОСОБА_1 місцевої прокуратури №1 - прокурор Коршунова О.О. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтверджувала, наполягала на задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримувала, наполягала на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнавав, проти задоволення позову заперечував, суду надав заперечення проти позову, в яких пояснював, що прокурором вказаний позов подано з порушеннями строку позовної давності, виходячи з наступного. Прокуратурі про порушення законодавства при виділенні земельних ділянок, серед яких є і ділянки придбані відповідачем, стало відомо ще до 11.03.2013 року, а відповідач довів до суду і, як наслідок, до прокурора, свою вищевказану позицію вперше 20.06.2013 року і продовжував доводити її в усіх наступних справах. Втім, прокуратура до 11.10.2017 року не обрала правильного засобу захисту порушеного права та не зверталася до суду з належним позовом. Тобто, якщо відраховувати позовну давність з 11.03.2013 року або з 20.06.2013 року, то вона сплила 11.03.2016 року або відповідно 20.06.2013 року. Проте прокурор звернувся з останнім позовом щодо дійсно існуючої земельної ділянки тільки 11.10.2017 року, тобто з порушенням строку позовної давності на півтора роки. Крім того, позовна вимога суперечить принципу законності позбавлення відповідача права власності на земельну ділянку, оскільки повернення у власність територіальної громади спірної земельної ділянки не становить для держави публічного інтересу. Також зазначає, що відповідачем були сплачені кошти за придбання земельних ділянок. Вказані суми в розумінні ст. 22 ЦК України є збитками, які відповідач поніс внаслідок неправомірної передачі ОСОБА_1 міською радою у власність інших громадян спірної земельної ділянки. У разі задоволення вимоги про витребування земельної відповідач повинен буде докласти додаткових зусиль та витратити багато часу у звязку з необхідністю поновлення його прав, придбання іншої земельної ділянки. Таким чином дана позовна вимога не відповідає принципу пропорційності втручання в право власності відповідача на спірну земельну ділянку, суперечить вимогам ст. 388 ЦК України та практиці Європейського суду з прав людини, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, застосувавши у цій справі позовну давність.

Відповідач до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Представник позивача ОСОБА_1 місцевої прокуратури №1 - прокурор Коршунова О.О. суду надала відповідь на відзив відповідача, в якому суду пояснювала, що позивачем строк позовної давності для предявлення вказаного позову не пропущений виходячи з того, щодо моменту прийняття апеляційним судом Миколаївської області остаточних рішень 20.12.2016 року у справі №487/10108/14-ц та 08.12.2015 року у справі №487/10115/14-ц у територіальної громади міста Миколаєва як власника земельної ділянки не виникало підстав для витребування спірної земельної ділянки. Враховуючи, що у прокурора були відсутні обєктивні підстави до прийняття судами першої та апеляційної інстанції рішень вважати, що спірні пункти 50, 50.1, 52, 52.1 розділу 4 рішення ОСОБА_1 міської ради 36/61 від 04.09.2009 є незаконними та інтереси держави порушені, предявлення зазначеного позову до отримання відповідних доказів було неможливим. Щодо доводів відповідача про відсутність суспільного інтересу в даному спорі зазначає, що правовідносини, повязані з вибуття земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Крім того, покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Таким чином, обставини й факти, з огляду на зміст «суспільного», «публічного» інтересу у вимогах прокурора, не дають підстав для висновку про порушення принципу «пропорційності». На підставі вищевикладеного просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_2, суду надала відповідь на відзив, в якій стосовно доводів відповідача, викладених в запереченнях, пояснює наступне. Частиною 4 ст. 84 ЦПК України, передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено судом. Оскільки апеляційним судом Миколаївської області остаточні рішення були прийняті 20.12.2016 року у справі №487/10108/14-ц та 08.12.2015 року у справі №487/10115/14-ц у територіальної громади міста Миколаєва як власника земельної ділянки не виникало підстав для витребування спірної земельної ділянки раніше. У звязку з цим вважає, що позивачем строк позовної давності для предявлення вказаного позову не пропущено. Що стосується тверджень відповідача про відсутність суспільного інтересу, пояснює, що правовідносини, повязані з вибуття земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. На підставі вищевикладеного просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Зясувавши позиції сторін, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Пунктами 50, 50.1 розділу 1 рішення ОСОБА_1 місцевої ради №36/61 від 04.09.2009 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 999 кв.м., за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект», з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по пров. Авіаційному, 13 у м. Миколаєві.

Відповідно до вищевказаного рішення ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №140149 від 03.12.2009.

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу, зареєстрованого 01.06.2012 за №1236, ОСОБА_5 продав вищевказану земельну ділянку ОСОБА_4 Указаний договір зареєстровано у Державному реєстрі правочинів 01.06.2012 за №5034241.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.09.2015 у справі №487/10115/14-ц задоволено позов ОСОБА_1 міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання недійсним і скасування рішення ОСОБА_1 міської ради №36/61 від 04.09.2009 в частині надання у власність ОСОБА_5 у власність земельної ділянки площею 999 кв. м із кадастровим номером :12:01:0006 по пров. Авіаційному, 13 в м. Миколаєві.

Апеляційним судом Миколаївської області 08.12.2015 рішення Заводського районного суду м. Миколаєва в цій частині залишено без змін, а також визнано недійсним державний акт на право власності на землю серії ЯИ №140140, виданий 03.09.2009 на імя ОСОБА_5, на земельну ділянку площею 0,0999 га по пров. Авіаційному, 13 в м. Миколаєві.

Крім іншого, пунктами 52, 52.1 розділу 4 рішення ОСОБА_1 міської ради №36/61 від 04.09.2009 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 999 кв.м., за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект», з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по пров. Авіаційному, 15 у м. Миколаєві.

На підставі вказаного рішення міської ради ОСОБА_6 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 140151 від 27.11.2009 із кадастровим номером :12:01:0007.

Згідно договору купівлі-продажу від 01.06.2012 ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_7JI. та ОСОБА_4 купили земельну ділянку із кадастром номером :12:001:0007 по пров. Авіаційному, 15 у м. Миколаєві по 1/2 частині кожен.

В подальшому ОСОБА_7JI. та ОСОБА_4 досягли згоди щодо поділу земельної ділянки по пров. Авіаційному, 15 у м. Миколаєві, яка належала їм на праві спільної часткової власності, відповідно до плану поділу, розробленому інженером - землевпорядником ФОП ОСОБА_8, згідно якому ОСОБА_7JI. належить земельна ділянка площею 0,0499 Га, ОСОБА_4 0,0500 Га.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.03.2016 у справі №487/10108/14-ц задоволено позов ОСОБА_1 міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави до ОСОБА_1 міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7JI. про визнання незаконними та скасування пунктів 52, 52.1 розділу 4 рішення ОСОБА_1 міської ради №36/61 від 04.09.2009 в частині надання у власність ОСОБА_6 у власність земельної ділянки площею 999 кв.м. із кадастровим номером :12:01:0007 по пров. Авіаційному, 15 в м. Миколаєві, визнання недійсним державного акту на землю серії ЯИ № 140151 від 27.11.2009 та витребування земельної ділянки.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20.12.2016 у справі №487/10108/14-ц, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.03.2016 в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_4 про повернення земельної ділянки скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у цій частині. В решті позовних вимог - рішення суду першої інстанції залишено в силі.

На підставі технічної документації щодо складання документа (державного акту) ОСОБА_4 провів обєднання належної йому земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0006 площею 0,0999 га по пров. Авіаційному, 13 з належною йому частиною земельної ділянки з кадастровим номером :12:001:0007 площею 0,0500 га та отримав державний акт на право власності серії ЯО 304102 на обєднану таким чином земельну ділянку №15 по пров. Авіаційному площею 0,1499 га із кадастровим номером :12:001:0021.

Відповідно до рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №1115 від 26.10.2012 обєднаній земельній ділянці площею 0,1499 га надано нову адресу: м. Миколаїв, пров. Авіаційний, 15.

Новосформована земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади міста Миколаєва не з волі останньої та підлягає поверненню з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Задовольняючи позови прокурора у справах №№487/10115/14-ц, 487/10108/14-ц суди першої та апеляційної інстанцій погодились з доводами прокурора про незаконність пунктів 50, 50.1, 52, 52.1 розділу 4 рішення ОСОБА_1 міської ради 36/61 від 04.09.2009, оскільки останні прийняті з порушенням ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України, Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №502 від 11.04.2002 та ін. У звязку з цим, вищевказані пункти рішення міської ради судом і скасовано.

За змістом ст.ст. 80, 83 ЗК України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Враховуючи те, що правова підстава виникнення у ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку площею 999 кв. м із кадастровим номером :12:01:0006 по пров. Авіаційному, 13 та у ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0999 із кадастром номером :12:001:0007 по пров. Авіаційному, 15 у м. Миколаєві скасовані, вони не є особами, які в розумінні ч. 1ст. 317 ЦК України уповноважені виступати продавцями земельних ділянок, адже скасовані пункти рішення ОСОБА_1 міської ради є протиправними з моменту їх прийняття, а видані на підставі цих пунктів рішення державні акти на право власності на земельні ділянки є недійсними з моменту їх видачі.

Таким чином рішеннями судів, які набрали законної сили та на цей час не скасовані, підтверджено незаконність надання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вказаних земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та визнано недійсними державні акти на право власності на землю.

Згідно зі ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується.

Згідно з її. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що коли майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Спірні земельні ділянки (з яких на даний час сформовано нову земельну ділянку, шляхом їх обєднання) вибули з володіння територіальної громади міста Миколаєва не з волі останньої, оскільки були передані органом місцевого самоврядування у приватну власність з порушенням закону, що встановлено судом.

Так, реалізація права в цивільних правовідносинах від імені територіальної громади міста відповідає її волі лише тоді, коли здійснюється на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як це передбачено ст. 19 Конституції України та ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Отже, вибуття спірної земельної ділянки відбулось без волі власника - територіальної громади м. Миколаєва. Тому належним способом захисту порушеного права власності є витребування земельної ділянки від нинішнього власника ОСОБА_4 шляхом предявлення віндикаційного позову.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 25.06.2014 у справі №6-67цс14, від 19.11.2014 у справі №6-170цс14, від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14 та від 13.05.2015 у справі № 6-67цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на обєкти нерухомості по пров. Авіаційному, 15 в м. Миколаєві не зареєстровано.

За інформацією виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 31.08.2017 та акту управління земельних ресурсів ОСОБА_1 міської ради спірна земельна ділянка по пров. Авіаційному, 15 у м. Миколаєві вільна від забудови.

Згідно з Витягу з технічної документації нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 478 151,02 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Перебування у власності ОСОБА_4 спірної земельної ділянки, що незаконно вибула з власності територіальної громади м. Миколаєва, порушує інтереси держави у сфері охорони землі, яка відповідно до ст. 14 Конституції України є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

При цьому, вказаною статтею Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Щодо тверджень відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності для предявлення вказаного позову, слід зазначити наступне.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішення суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Задовольняючи позови прокурора у справах №№487/10115/14-ц, 487/10108/14-ц суди першої та апеляційної інстанцій погодились з доводами прокурора про незаконність пунктів 50, 50.1, 52, 52.1 розділу 4 рішення ОСОБА_1 міської ради 36/61 від 04.09.2009, оскільки останні прийняті з порушенням ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України, Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №502 від 11.04.2002 та ін. У звязку з цим, вищевказані пункти рішення міської ради судом і скасовано.

Предявляючи вказаний позов в інтересах територіальної громади міста Миколаєва прокурором зазначено, що підставою для витребування земельної ділянки є скасування пунктів 50, 50.1, 52, 52.1 розділу 4 рішення ОСОБА_1 міської ради 36/61 від 04.09.2009 та визнання недійсних державних актів серії ЯИ № 140151 від 27.11.2009 та серії ЯИ №14Q149 від 03.12.2009. Факт законності скасування вказаних пунктів рішень міської ради та визнання недійсних державних актів підтверджено у судовому порядку.

Зокрема територіальна громада міста Миколаєва, інтереси якої представляє прокурор у цій справі не могла мати сумнів щодо діяльності уповноваженого законодавством органу - ОСОБА_1 міської ради, з приводу законності прийнятих рішень, оскільки відповідно до вимог законодавство міська рада має діяти в інтересах територіальної громади.

Згідно частини 1 статті 261 ЦК України, Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що право у територіальної громади міста Миколаєва як власника земельної ділянки на витребування земельної ділянки виникло з дня прийняття апеляційним судом Миколаївської області остаточних рішень 20.12.2016 у справі №487/10108/14-ц та 08.12.2015 у справі №487/10115/14-ц , то саме з цього часу слід рахувати строк позовної давності, який на час розгляду справи не сплив.

Що стосується тверджень відповідача про порушення позивачем ст. 1 Протоколу 1, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд приходить до наступного.

До спірних правовідносин про витребування земельної ділянки із володіння набувача та повернення її у власність громади підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За правилами ст.ст. 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 80 ЗК України закріплює субєктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є субєктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є субєктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є субєктом права власності на землі державної власності.

З огляду на положення ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 80, 83, 84, 122 ЗК України, ст.ст. 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є обєктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Отже, правовідносини, повязані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

За таких обставин, у даній справі «суспільним», «публічним» інтересом звернення керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки із володіння ОСОБА_4 є задоволення суспільної потреби. А отже, позивна вимога не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу.

За такого, суд приходить до висновку, що позов керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі ОСОБА_1 місцевої ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про витребування з відповідача на користь територіальної громади міста Миколаєва в особі ОСОБА_1 місцевої ради земельної ділянки площею 0,1499 Га із кадастровим номером :12:001:0021, нормативною грошовою оцінкою 478 151,02 грн., по пров. Авіаційному, 15 в м. Миколаєві обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву керівника ОСОБА_1 місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_4 про витребування земельної ділянки задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_4 на користь територіальної громади міста Миколаєва в особі ОСОБА_1 міської ради земельну ділянку площею 0,1499 га із кадастровим номером :12:001:0021, нормативною грошовою оцінкою 478 151,02 грн., по пров. Авіаційному, 15 в м. Миколаєві.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь прокуратури Миколаївської області (р/р 0340, , Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172) судові витрати в сумі 7972,27 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області або до того ж суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з дня складання його повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25.06.2018 року.

Суддя А.В. Біцюк