ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/980/18
провадження № 2/753/3445/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді МИЦИК Ю.С.

при секретарях ГОРБЕНКО А.О., ДЯДЕЙКО К.О.

за участю сторін

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (далі по тексту - ДТП). Обґрунтовує позов тим, що постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 16.01.2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. В зв'язку із вчиненням ОСОБА_3 ДТП, позивач був вимушений викликати наряд поліції для оформлення відповідного правопорушення, оформлення якого ДТП відбувалось 2.5 години і завершилось о 22 год. 40 хв., в зв'язку з чим йому та іншим особам була завдана матеріальна та моральна шкода. Дана шкода заподіяна тим, що на протязі вказаного часу позивач був вимушений знаходитись на вулиці при температурі повітря -2, сильних поривах вітру та вологості. Внаслідок тривалого знаходження на зовнішньому повітрі при несприятливих погодних умовах, позивач отримав значне погіршення стану здоров'я і відповідно тривало лікувався. Крім того, позивач посилається на те, що внаслідок винних дій відповідача шкода була завдана і його близькому родичу ОСОБА_4 Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв'язку з порушенням його речового права - права користування автомобілем до відповідного відновлення необхідних властивостей цієї речі; у фізичному болю та стражданнях, які зазнав внаслідок погіршення стану здоров'я та вимушеного лікування; у душевних стражданнях, через довготривалу протиправну поведінку ОСОБА_3К; у приниженні честі, гідності, престижу та ділової репутації; у душевних стражданнях, які позивач зазнав внаслідок спеціального затягування досудового та судового розгляду справи; у душевних стражданнях, які зазнав у зв'язку з порушенням нормальних життєвих зв'язків, через неможливість активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми; у невідшкодуванні шкоди власнику автомобіля. Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача на свою користь суму моральної шкоди в розмірі 12 000 грн. та судові витрати.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.01.2018 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.02.2018 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року було відмовлено представнику відповідачу в прийнятті зустрічної позовної заяви в частині вимог до НАСК «Оранта».

Протокольною ухвалою суду від 10.04.2018 року було відмовлено відповідачу у прийнятті відзиву на позов, оскільки він був поданий поза межами процесуальних строків.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди було повернуто заявнику.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, що в ньому викладені.

Представник відповідача в судовому засіданні категорично заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. При цьому пояснив, що в позові відсутні належні та допустимі докази наявності причинно-наслідкового зв'язку між ДТП та моральною шкодою. Зазначив також про те, що 22.06.2017 року Дарницьким районним судом м. Києва вже розглянуто позов власника пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та рішенням суду позов задоволено частково.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з постанови Дарницького районного суду м. Києва від 16.01.2017 року ОСОБА_3, 03.12.2016 року о 20 год. 15 хв. в м. Києві на паркувальному майданчику по вулиці Мішуги 4, керуючи автомобілем «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_3 не переконався в безпечності свого маневру, здійснив рух заднім ходом, не впевнився, що це не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху та здійснив наїзд на транспортний засіб «Ауді», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, чим порушив п. п. 2.3 б, 10.9 ПДР України. Вказаною постановою ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, яка є власницею пошкодженого транспортного засобу, було стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 29 963 грн. 67 коп. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. 00 коп. Вказані обставини були визнані позивачем та представником відповідача в судовому засіданні, а тому в силу положень ст. 82 ЦПК України не підлягають додатковому доказуванню.

У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Окрім того, згідно з роз'ясненнями, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач має навести у заяві, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Тобто, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивач обґрунтовує моральну шкоду тим, що оформлення ДТП відбувалося на протязі 2,5 годин, при несприятливих погодних умовах, в результаті чого він отримав значне погіршення здоров'я, однак не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема, щодо тривалості такого оформлення, доказів хвороби, пов'язаних з даним ДТП та причинно-наслідкового зв'язку.

Так, суд не бере до уваги, надані позивачем до позовної заяви копії лікарняних листків, оскільки вони датовані різними датами, в тому числі до вказаної ДТП, та після її вчинення на протязі лютого, березня, червня, жовтня, листопада 2017 року, хоча дорожньо-транспортна пригода сталася 03.12.2016 року. Крім того, в листах непрацездатності зазначено лише про амбулаторне лікування позивача, а доказів того, що дані захворювання виникли внаслідок даного ДТП позивачем суду не надано, зокрема: медичної картки, виписки із історії хвороби, тощо.

Згідно зі ст.ст. 12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, позивач та представник відповідача в своїх поясненнях зазначили про те, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в транспортному засобі «Ауді» ніхто не знаходився, а відтак фізичної шкоди здоров'ю заподіяно не було.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача, щодо приниження відповідачем його честі, гідності, престижу та ділової репутації, через недоведеність вказаних обставин.

Позивач також посилається на те, що йому було завдано моральної шкоди у зв'язку з порушенням звичайного способу життя, через неможливість тривалий час користуватися автомобілем, однак будь-яких доказів того, що позивач наділений правом на відповідній правовій підставі керувати автомобілем, що належить ОСОБА_4 суду не надано.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою.

Вказані позивачем причини завдання йому моральної шкоди, спричинені поведінкою відповідача, об'єктивно не підтверджені жодним належним та допустимим доказом і не є підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. стст. 23, 1167 ЦК України, тому суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Оскільки позов не задовольняється, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по справі, позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані із розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. До таких витрат належить і витрати на правничу допомогу.

Однак суд, дійшов висновку про відсутність правових підстав для покладення на позивача таких витрат, з огляду на таке.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

За приписами статей 137, 141 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц.

Однак, судом встановлено, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, а саме: платіжних документів про оплату таких послуг.

Таким чином, суд не знаходить підстав для покладення таких витрат на позивача.

На підставі викладеного, керуючись стст. ст. 23, 1167, ЦК України , стст. 10, 12, 13, 81-83, 141, 263, 265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14 червня 2018 року.

СУДДЯ: МИЦИК Ю.С.