АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №759/5229/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: Борденюк В.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3992 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, 3-я особа: Служба у справах дітей Святошинського району міста Києва про вселення.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

11.04.2016 позивач ОСОБА_4 звернулась у суд з позовом до відповідача ОСОБА_5 про вселення її та її малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 до будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що вона в ньому зареєстрована, але відповідач чинить їй перешкоди у користуванні ним, у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволені. Вселено ОСОБА_4 та її малолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинок по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погодившись із рішенням суду відповідач ОСОБА_5 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_5 була відхилена, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року залишено без змін. Рішення набрало чинності.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року оскаржені ОСОБА_5 в касаційному порядку.

Ухвалою колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 про відстрочення виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, 3-я особа: Служба у справах дітей Святошинського району міста Києва про вселення відмовлено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, 3-я особа: Служба у справах дітей Святошинського району міста Києва про вселення відмовлено.Рішення суду виконано.

29 березня 2018 року ОСОБА_3 подала на рішення Святошинського районного суду м. Києва уже свою апеляційну скаргу, посилаючись на те, що позивач не розуміє, що вона не має права користування будинком, власником якого є ОСОБА_5, але помилково вважає, що має таке право та, зокрема, у праві вибору самостійної кімнати для свого проживання, що призводить до конфліктів між її та позивача сім'ями. Зазначала, що позивач порушує права її сім'ї на проживання у спірному будинку, не проводить оплату за комунальні послуги, що не було предметом дослідження суду першої інстанції. Такі відносини змусили її звернутися до суду з апеляційною скаргою про скасування рішення суду про вселення позивача у спірний будинок та розгляд справи судом першої інстанції по суті із самого початку.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах - п. З Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII.

Відповідно до п.8 ч.І Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-УИІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Сторони та 3-я особа на виклики в судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та 3-ї особи в судове засідання, які про час та місце розгляду справи повідомлялися, причину неявки суду не повідомили, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу частин 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону дивлячись на таке.

Задовольняючи позовні вимоги про вселення позивача ОСОБА_4 та її малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинок по АДРЕСА_1 суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

З такими висновками суду погодилися суди апеляційної та касаційної інстанції, про що ухвалили відповідно свої рішення.

Подаючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_3 вважає, що останнім порушене її право на проживання.

Проте, з такими доводами апеляційної скарги погодитись не можна дивлячись на таке.

Судом встановлено, що власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_5

Згідно довідки за формою №3 у спірному будинку зареєстровані : власник ОСОБА_5 , її 2- дочки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та онука ОСОБА_7 А фактично в будинку проживали власник , її дочка ОСОБА_3 зі своїм чоловіком, які чинили перешкоди у користуванні будинком позивачу, у зв'язку з чим вона і звернулася до суду за захистом порушеного права шляхом вселення.

Відповідно до статті 55 Конституції України права, свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За правилами ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законам або договором ( ч.1 ст. 5 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорені або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт ОСОБА_3 у ній викладає обставини конфліктних відносин, які виникли між позивачем та нею після виконання рішення суду про вселення позивача в будинок та порядку користування ним.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав до задоволення позовних вимог ОСОБА_4 відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо порушення її прав, на її думку, при ухваленні рішення про задоволення позову ОСОБА_4 про вселення, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зазначеним рішенням її права не порушені, вона має такі ж права,як і позивач, так як не є власником будинку, а має право лише його корисуванням.

Таким чином, всі висновки суду першої інстанції щодо правомірності заявленого позову ОСОБА_4 та можливості відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить, в ході апеляційного розгляду сторони в судове засідання не з'явились.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: