Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2018 Справа №607/6319/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Грицака P.M.,

за участю секретаря Чех Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 сільської ради, третя особа: Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, предявила в суд позов до відповідача ОСОБА_3 сільської ради, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, а саме: 1/3 частину будинковолодіння, що знаходиться за адресою: вул. Івана Франка, 50, с. Стегниківці, Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказане майно входить до складу спадщини, котра відкрилась після смерті її матері. 1/6 частину з цього майна її мати прийняла у спадщину після смерті батька, померлого 15 липня 1996 року, однак своїх спадкових прав не оформила і померла, а інша 1/6 часина належала їй. На це майно відсутній правовстановлюючий документ, а тому позивач не може оформити на нього своїх спадкових прав, що і змусило її звернутись до суду.

Позивач у судове засідання не зявилась. Їх представник ОСОБА_2, також до суду не зявилась, подавши заяву про розгляд справи за відсутності її та ОСОБА_1, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначає, що проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник Тернопільської районної державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки. За даних обставин розгляд справи слід провести за його відсутності на підставі пункту 1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, вважає за необхідне зазначити наступне:

14 травня 2017 року померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 224623, виданого 15 травня 2017 року Виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області; актовий запис № 42 від 15 травня 2017 року, здійснений у Виконавчому комітеті ОСОБА_3 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Визначаючи розмір спадкової маси, на яку відрилась спадщина після смерті ОСОБА_4, в межах позовних вимог, суд вказує на такі обставини:

як вбачається з інформаційної довідки № 910 від 19 серпня 2017 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро, житловий будинок № 50 по вул. І.Франка (раніше вул. Леніна) в с. Стегниківці, Тернопільського району Тернопільської області (далі Будинок), зареєстрований за головою колишнього колгоспного двору ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 31 липня 1989 року на підставі рішення виконкому № 175 від 25 липня 1989 року та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 75.

За вказаною адресою з 1990 року фактично проживали: ОСОБА_4 (голова двору, ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_5 (чоловік, ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_1 (дочка, ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_6 (зять, ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_7 (внучка, ІНФОРМАЦІЯ_4), ОСОБА_8 (внук, ІНФОРМАЦІЯ_5).

Будинок побудований до 1991 року, що стверджується відомостями технічного паспорту на це майно, виготовленого станом на 18 серпня 2017 року.

15 липня 1996 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 264479 від 16 липня 1996 року; актовий запис № 4 від 16 липня 1996 року, здійснений у Стегниківській сільській раді народних депутатів Тернопільського району.

Згідно роз'яснень, наданих у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної ОСОБА_9 України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Спірні правовідносини, в частині прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, регулюються Цивільним кодексом Української РСР від 18 липня 1963 року (далі ЦК 1963 р.), оскільки саме цей нормативно-правовий акт діяв на момент відкриття спадщини.

Отже, оскільки Будинок та господарські будівлі (далі Будинковолодіння) побудовано до 15 квітня 1991 року (до введення в дію Закону України «Про власність» (далі Закон), ОСОБА_5, як член колишнього колгоспного двору, набув на нього право власності. Це право збереглося за ним і після припинення колгоспного двору в результаті введення в дію Закону.

Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК 1963 р.

Відповідно до частини 1 ст. 120 ЦК 1963 р. майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно частини 2 ст. 123 ЦК 1963 р. розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Зважаючи на те, що на момент припинення вказаного колгоспного двору, його членами, котрі не втратили право на частку у його майні, були шестеро чоловік, то ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належало по 1/6 Будинковолодіння.

Саме ці частки входять до складу спадщини, котра відкрилась після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. (частини 1, 2 ст. 524 ЦК 1963 р.)

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. (пункт 1 ч. 1 ст. 549 ЦК 1963 р.)

Вказану частку (1/6) у Будинковолодінні після смерті ОСОБА_5 прийняла його дружина ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управлінням спадковим майном.

Факт передування ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у шлюбі підтверджується копією свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ № 1044746 від 06 лютого 1976 року; актовий запис № 4 від 06 червня 1954 року, здійснений у Тернопільському районному відділі ЗАГС.

Не оформивши своїх спадкових прав ОСОБА_4 померла, про що судом уже зазначено вище.

Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 часину Будинковолодіння, 1/6 частина з якої належала їй як члену колишнього колгоспного двору, а іншу 1/6 вона прийняла у спадщину після смерті свого чоловіка.

На момент відкриття спадщини, тобто 14 травня 2017 року, діяв і продовжує діяти Цивільний кодекс України від 16 січня 2003 року (далі ЦК України) і саме ним регулюються спірні правовідносини у частині, що стосується прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини 2 ст. 1270 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 ст. 46 цього Кодексу).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина 1 ст. 1258 ЦК України).

У частині 1 ст. 1261 ЦК України зазначено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є позивач, котра є її дочкою.

Їх родинні відносини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії ІV-ЯР № 358787 від 23 травня 1959 року (актовий запис № 22, здійснений 25 листопада 1958 року у В-Борківському районному бюро ЗАГС Тернопільської області) та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ИД № 303626 (актовий запис № 15, здійснений 31 травня 1977 року у Лозівській сільській раді Тернопільського району Тернопільської області.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 3 ст. 1268 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 ст. 1268 ЦК України).

Позивач прийняла спадщину, котра відкрилась після смерті ОСОБА_4, тобто 1/3 Будинковолодіння, оскільки проживала разом з спадкодавцем на момент його смерті, що підтверджується довідкою № 595 від 02 квітня 2018 року, виданою ОСОБА_3 сільською радою та не відмовились від неї.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Виконуючи вказану норму права ОСОБА_1 звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, однак у видачі цього документа їй було відмовлено у звязку з тим, що за спадкодавцем не було проведено реєстрацію права власності на Будинковолодіння, про що державним нотаріусом винесено відповідну постанову від 16 лютого 2018 року № 483/02-14.

Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Таким чином ОСОБА_1 прийняла спадщину за законом після смерті матері, до складу якої входить 1/3 Будинковолодіння, однак позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оформити на це майно право власності та розпоряджатись ним. Таке порушене право ОСОБА_1 слід захистити шляхом визнання за нею права власності на це майно.

Керуючись статтями 4, 13, 81, 82, 206, 263, 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 сільської ради (місцезнаходження: с. Байківці, вул. Січових Стрільців, 43, Тернопільського району Тернопільської області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04394846), третя особа: Тернопільська районна державна нотаріальна контора (місцезнаходження: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 27, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 05466080), про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку, загальною площею 51,4 м2, житловою площею 35,4 м2, з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: вул. І.Франка, 50, с. Стегниківці, Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за законом, після померлої 14 травня 2017 року ОСОБА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог частиною 2 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст даного рішення складений 18 червня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_9