АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3079/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ларіонової Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року

у справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. (надалі - ДВС МЮ України) звернувся в суд із поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до виконання ним свого зобов'язання згідно виконавчого провадження № 51399272 з виконання виконавчого листа № 757/25076/15-ц, виданого 30 березня 2016 року Печерським районним судом м. Києва.

В обґрунтування подання державний виконавець посилався на те, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 51399272 з виконання виконавчого листа № 757/25076/15-ц виданого 30 березня 2016 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 борг за договором № 12-14/1 позики грошей від 17 грудня 2014 року у розмірі 1 181 100 дол. США, що станом на 15.07.2015 року еквівалентно 25 941 388 грн. 70 коп., з яких основний борг у розмірі 93 000 дол. США, що станом на 15 липня 2015 року еквівалентно 2 042 629 грн. 03 коп. та пеня у розмірі 1 088 100 дол. США, що станом на 15.07.2015 року еквівалентно 23 898 759 грн. 64 коп., та судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Зазначено, що державним виконавцем було проведено ряд заходів з примусового виконання рішення, між тим, боржник добровільно вимоги ВДВС та виконавчого документу не виконує, відсутні й докази об'єктивності причин, що унеможливлюють виконання ним рішення, що в сукупності свідчить, на думку державного виконавця, про ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року задоволено подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України РубельІ.В. та обмежено у праві виїзду ОСОБА_4 шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань за виконавчим листом № 757/25076/15-ц, виданого 30 березня 2016 року Печерським районним судом м. Києва.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки, підставою для винесення оскаржуваної ухвали стало заочне рішення суду, про яке боржнику не було навіть відомо, що виключає наявність умислу в діях боржника, а також відсутність таких доказів у матеріалах державного виконавця, просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, вислухавши представник ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу, представника ОСОБА_7, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу ДВС за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби (ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України).

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника − фізичної особи або керівника боржника − юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Реалізація цих прав здійснюється шляхом звернення до суду в порядку ст. 377-1 ЦПК України, в редакції на час винесення оскаржуваного рішення, з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, яка також визначає, що суб'єктом звернення до суду є державний виконавець.

З долучених до справи доказів убачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 51399272 з виконання виконавчого листа №757/25076/15-ц виданого 30 березня 2016 року Печерським районним судом м. Києва (а.с.56 т.1).

Встановлено, що подання державного виконавця було розглянуто без участі державного виконавця.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця (ч.1). Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця (ч.2).

Отже, за змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадження.

Окрім цього, в разі нестачі необхідної інформації про стан виконання рішення боржником суд, розглядаючи такі подання, постановляє ухвалу про витребування в порядку ст. 88 Закону України «Про виконавче провадження» для вивчення матеріалів виконавчого провадження, а не обмежується матеріалами подання державного виконавця.

Матеріали справи свідчать, що судом прийнято рішення лише на підставі долучених до подання матеріалів та визнано доведеним факт ухилення боржника від виконання судового рішення.

Між тим, суд не звернув увагу на відсутність у справі доказів належної інформованості ОСОБА_4 про наявність судового рішення про стягнення з нього коштів на користь ОСОБА_7 та в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про виконавче провадження»не вжив заходів щодо витребування виконавчого провадження й перевірки вказаних обставин.

Отже, розглядаючи подання державного виконавця, районний суд припустився неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 ЦПК України,підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду першої інстанції й направлення справи за поданням державного виконавця до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 353, 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ларіонової Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: