Постанова

Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 214/3807/16-ц

провадження № 61-33564св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року у складі судді Прасолова В. М. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Барильської А. П.,

встановив:

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02 серпня 2011 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 60 000,00 грн зі сплатою 14,5 % річних у разі, якщо позичальником виконуються умови договору, та 19,5 % річних у разі невиконання зобов'язань, із терміном повернення до 01 серпня 2015 року.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 24 червня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 105 157,03 грн, із яких 13 301,23 грн - тіло кредиту, 2 077,61 грн - відсотки, 2 970,00 грн - комісія, 86 809,19 грн - пеня, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада 2016 року позовну заяву публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії) у зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Залишаючи позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» без розгляду, суд першої інстанції керувався пунктом 3 частини першої статті 207 ЦПК України й виходив із того, що представник позивача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у судові засідання, призначені на 18 жовтня 2016 року та 22 листопада 2016 року, повторно не з'явився, заяви про розгляд справи у його відсутність не надав.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року судове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції під час розгляду справи не допущено порушень норм процесуального права. Висновок суду першої інстанції про те, що належно повідомлений представник позивача повторно не прибув у судове засідання, не подав заяву про розгляд справи у його відсутність, підтверджується матеріалами справи, яким місцевий суд надав правильну оцінку.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга аргументована тим, що судові виклики на 18 жовтня 2016 року та 22 листопада 2016 року судом направлені ПAT «Дельта Банк» за адресою: місто Київ, вулиця Дружби Народів, 38, що не є юридичною адресою банку. Проте за місцезнаходженням юридичної особи, тобто на вулицю Щорса, 36-б у місті Києві, судові виклики не надходили.

Заявник вважає, що направлення судових повісток за адресою, яка є відмінною від юридичної адреси банку, не є належним повідомленням позивача про час, дату та місце розгляду справи.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 214/3807/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду, у позовній заяві позивачем зазначено дві адреси: місто Київ, вулиця Дружби Народів, 38 та місто Київ, вулиця Щорса, 36б.

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено її до судового розгляду на 28 вересня 2016 року.

Повідомлення про розгляд справи судом направлено на адресу місто Київ, вулиця Дружби Народів, 38 і в судове зсідання, призначене на цю дату, з'явилась представник ПАТ «Дельта Банк» Прокопчук О. Ю.

У зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання, розгляд справи було відкладено на 18 жовтня 2016 року, про що в порядку, передбаченому частиною п'ятою статті 74 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), особисто повідомлено присутню в судовому засіданні представника позивача Прокопчук О. Ю. під розписку (а. с. 36).

18 жовтня 2016 року представник ПАТ «Дельта Банк» до суду не з'явився й розгляд справи відкладено на 22 листопада 2016 року, про що на адресу, повідомлену представником позивача у позовній заяві, було направлено судове повідомлення, яке отримано банківською установою 22 жовтня 2016 року (а. с. 38, 44).

За змістом вимог частини третьої статті 169 ЦПК України та пункту третього частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал) законом надано суду право залишити позовну заяву без розгляду за наявності таких умов у сукупності: позивача належним чином було повідомлено про час і місце розгляду справи; позивач повторно не з'явився в судове засідання без поважних причин; від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Системний аналіз вищевказаних норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказував на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов'язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 8 листопада 2005 року в справі «Смірнова проти України»).

У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ПАТ «Дельта Банк», суди, правильно застосувавши положення статті 169, пункт третій частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваних ухвал), дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, повторно не з'явився у судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Закон надає право суду залишати позов без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання незалежно від причин його неявки.

Доводи скарги щодо відсутності даних про належне повідомлення позивача судом про розгляд справи є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Аргументи касаційної скарги про те, що судові повідомлення направлялись не за юридичною адресою ПАТ «Дельта Банк», колегія суддів відхиляє, оскільки повістки направлялися судом на адресу, яка зазначена позивачем у позовній заяві, що свідчить про його належне повідомлення.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що оскаржувані судові рішення постановлені без додержання норм процесуального права.

Крім того, особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін ухвали Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило