АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/3056/17 22-ц/774/464/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/3056/17-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2 комітет Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2017 року, яке ухвалено суддею Бикановим І.Р. о 10 годині 00 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено цього ж дня, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 комітету Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу про припинення права власності на частку у спільній частковій власності.

В обґрунтування позову зазначив, що власником домоволодіння №79 по вулиці Кіровоградській в місті Кривому Розі, яке складалося із житлового будинку А-1, житловою площею 10 кв.м, загальною площею 22,8 кв.м, житлового будинку Г-1, житловою площею 23,3 кв.м, загальною площею 39,9 кв.м., сараю «В», літньої кухні «Д», вбиральні «Е», водоколонки-I, замощення-ІІ, огорожі-1, була ОСОБА_3, яка померла 14 квітня 1994 року.

Мати позивача - ОСОБА_4 самовільно побудувала на місці зазначеного домоволодіння новий будинок та 25.06.2008 року зареєструвала право власності на 1/2 частину домоволодіння №79 по вулиці Кіровоградській в місті Кривому Розі, яке складалося із житлового будинку А-1, житлового будинку Г-1, сараю «Б», літньої кухні «Д», вбиральні «Е», водоколонки-І, замощення-II, огорожі-1.

Інша 1/2 частина домоволодіння належить на праві власності ОСОБА_3

Мати позивача ОСОБА_4 померла 20 січня 2013 року та позивач успадкував належну їй частину зазначеного домоволодіння.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 10 березня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та виділено йому частку в спільній частковій власності, яка належить ОСОБА_1 і складається з 1/2 частини домоволодіння, а саме: житловий будинок Г-1, загальною площею 39,9 кв.м., літня кухня «Д», вбиральня «Е», водоколонка-І, замощення-ІІ, огорожа-1, розташований за адресою: м.Кривий Ріг, вул. Кіровоградська, буд. 79.

Посилаючись на те, що частина домоволодіння, яка належить ОСОБА_3, на даний час знищена та ніхто із її спадкоємців не прийняв спадщину, просив суд: припинити право власності, яке належало ОСОБА_3, на 1/2 частку у спільному майні домоволодіння № 79 по вул.Кіровоградській в м.Кривому Розі, яке складалось з житлового будинку «А-1», сараю «В», в звязку із знищенням майна, та визнати частку спільної часткової власності, яка належить ОСОБА_1 та складається з 1/2 частини домоволодіння, а саме: житлового будинку Г-1, загальною площею 39,9 кв.м., літньої кухні «Д», вбиральні «Е», водоколонки-І, замощення-II, огорожі-1, розташованого по вул.Кіровоградська, буд.79 в м.Кривому Розі, як окремий обєкт нерухомості.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, на думку позивача, судом не було враховано норми п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України та ст. 349 ЦК України щодо припинення права власності у випадку знищення майна та не враховані надані докази, які підтверджують факт зниження майна, яке належить на праві власності ОСОБА_3 Вказує на те, що частка ОСОБА_3 є незначною, спільне користування майном є неможливим і припинення права власності не завдасть шкоди інтересам інших співвласників, а навпаки забезпечить його права, як співвласника спірного домоволодіння.

Також, позивач вважає, що суд не надав оцінки та не ухвалив вмотивоване та обґрунтоване рішення щодо його позовних вимог про визнання частки ОСОБА_1 окремим обєктом нерухомого майна.

Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог і погодився із позицією позивача, однак суд не прийняв це до уваги, що, на думку позивача, призвело до ухвалення неправильного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_6, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачеві ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належало по 1/2 частині домоволодіння №79 по вулиці Кіровоградській в місті Кривому Розі.

14 квітня 1994 року ОСОБА_3 померла.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 10 березня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та виділено йому частку в спільній частковій власності на домоволодіння №79 по вулиці Кіровоградській в місті Кривому Розі, яка належить ОСОБА_1 і складається з 1/2 частини цього домоволодіння, а саме: житловий будинок Г-1, загальною площею 39,9 кв.м., літня кухня «Д», вбиральня «Е», водоколонка-І, замощення-ІІ, огорожа-1 (ас. 39-40).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що право власності ОСОБА_3 на частку у спільній частковій власності вже припинено у звязку з її смертю, а рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 10 березня 2017 року вже вирішено питання про виділ ОСОБА_1 частки у спільній частковій власності, у звязку з чим відсутні правові підстави для прийняття заяви відповідача ОСОБА_2 комітету Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогупро визнання позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 10 березня 2017 року виділено ОСОБА_1 частку в спільній частковій власності на домоволодіння №79 по вулиці Кіровоградській в місті Кривому Розі, яка належить ОСОБА_1 і складається з 1/2 частини цього домоволодіння, а саме: житловий будинок Г-1, загальною площею 39,9 кв.м., літня кухня «Д», вбиральня «Е», водоколонка-І, замощення-ІІ, огорожа-1 (а.с. 39-40), тобто право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на домоволодіння №79 по вулиці Кіровоградській в місті Кривому Розі припинено.

Частиною 1 ст. 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких, суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена у натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку можливе лише при спільній сумісні або частковій власності за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч.1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Зважаючи на те, що спірне майно не перебуває у спільній власності ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1, останній не має права ставити питання про припинення частки ОСОБА_3 у спільному майні і доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Не можна вважати обґрунтованими й доводи апеляційної скарги про те, що судом не було вирішено його вимог про визнання частки ОСОБА_1 окремим обєктом нерухомого майна, адже, як вірно зазначив суд першої інстанції, питання про виділ позивачеві частки у спільному майні )із зазначенням всіх його складових) вже вирішено рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 10 березня 2017 року.

Не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог й доводи апеляційної скарги про те, що в судовому засіданні суду першої інстанції відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог і погодився із позицією позивача, оскільки, визнання позову відповідачем тягне за собою ухвалення рішення про задоволення позову виключно у випадку, якщо це не суперечить закону (ч. 4 ст. 174 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: