РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2018 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого: судді Чередник В.Є.,
за участю секретаря судового засідання Кочеткової М.В.,
12.07.2018 р. до Київського районного суду м.Харкова суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «ПІВДЕНДІПРОШАХТ» про стягнення з відповідача на його користь боргу по нарахованій, але не виплаченій, заробітній платі у сумі 103553,51 грн., на підставі ст..94, 115 КзПП України, ст..1, 24 Закону України «Про оплату праці», оскільки відповідач з жовтня 2016 року по лютий 2018 року сплачував заробітну плату не в повному обсязі..
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 23.02.1983 р. його було прийнято на роботу до інституту «Південдіпрошахт» на посаду інженера відділу автоматизації та звязку, де він і праціє на теперішній час згідно наказу №143-к від 23.09.2005 р. Згідно наказу Міністерства вугільної промисловості України №534 від 20.12.2010 р. інститут «Південдіпрошахт» перетворено в Державне підприємство «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «ПІВДЕНДІПРОШАХТ». Починаючи з жовтня 2016 р. по лютий 2018 р. відповідач не сплачував ОСОБА_1 в повному обсязі нараховану заробітну плату, у звязку з чим на кінець лютого 2018 р. загальна сума нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати складає 103 553, 51 грн.. На письмові звернення позивача щодо надання йому довідки про розмір заборгованості по заробітній платі та трудової книжки відповідачем було відмовлено. Позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати. 27.04.2018 р. Київський районний суд м.Харкова видав наказ по справі 2-н/640/221/18 про стягнення з ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «ПІВДЕНДІПРОШАХТ» на користь ОСОБА_1 суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 103 553, 51 грн., однак ухвалою суду від 18.06.2018 р. вказаний судовий наказ було скасовано за заявою боржника. У звязку з викладеним позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.
Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно із положеннями п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13.07.2018 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання позивач не зявився, до канцелярії суду 09.08.2018 р. подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.30).
Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з доданими документами, які, згідно зворотного повідомлення, представник відповідача отримав 23.07.2018 р. (а.с.23)
07.08.2018 р. представник відповідача ДП «Проектування будівництв підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» в.о. директора ОСОБА_2 подав до суду відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано підтверджуючі документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, не надано письмових доказів, доказів щодо нарахування заробітної плати ОСОБА_1. Також, у відзиві зазначено, що надати відомості про розмір заборгованості перед ОСОБА_1 по заробітній платі станом на теперішній час та розмір його середньомісячного заробітку на цей час не представляється можливим, оскільки на підприємстві відсутні спеціалісти, які б могли сформувати такі відомості, та зазначено щодо шахрайських дій з боку колишнього керівника та головного бухгалтера, в тому числі і з приводу включення останньою неправдивих відомостей, щодо нарахування заробітної плати та інших платежів робітникам підприємства. Крім того, представник просить суд врахувати той факт, що ДП «Проектування будівництв підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» засновано на державній формі власності, та не має державного фінансування або фінансування за рахунок бюджетів місцевого рівня, про що надано відповідну довідку (а.с.26). Основним та головним джерелом фінансування та накопичення обігових коштів для провадження господарської діяльності підприємства та здійснення обовязкових платежів, в тому числі й виплати заробітної плати, як вказує представник відповідача, є обсяг робіт, які підприємство отримує власними силами від інших субєктів господарювання в межіх виконаних робіт за основними видами діяльності (а.с.25).
На теперішній час будь-яких доказів, на які посилався представник відповідача суду не надано.
06.08.2018 р. до канцелярії суду поштою надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив відповідача. Позивач зазначає, що надані ним документи підтверджують суму заборгованості відповідача по заробітній платі, на прохання отримати довідку про сумарну заборгованість ДП «ПІВДЕНДІПРОШАХТ» по заробітній платі йому було повідомлено, що запитувані дані будуть видані після закінчення перевірки аудита й виконавчого виробництва по запиту Київського ВП в Харківській області №2238 від 21.03.2018 р. (а.с.27-28).
Відповідно ч.1 ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
ОСОБА_1 з лютого 1983 р. працює в інституті «Південдіпрошахт», який було перетворено в ДП «Проектування будівництв підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» на посаді інженера. Даний факт сторонами не заперечується, та підтверджується довідкою за підписом в.о. директора ДП «Проектування будівництв підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» ОСОБА_3 (а.с.17).
Станом на лютий 2018 р. борг за підприємством на кінець місяця із заробітної плати складає 103 553, 51 грн.що підтверджується розрахунковим листком за лютий 2018 р. (а.с.12).
Суми нарахувань заробітної плати ОСОБА_1, зазначених в наданих ним розрахункових листах, підтверджуються відомостями з Пенсійного фонду України у формі ОК-5 облікової картки відносно ОСОБА_1 (а.с.13-14).
Вказаний розрахунок відповідачем спростований не був, доказів, що він є недостовірним та неналежним до суду також надано не було. Посилання представника відповідача, що відносно головного бухгалтера існує кримінальне провадження не може бути підставою для спростування вказаного розрахунку. Також наданий розрахунковий лист підтверджує арифметичний розрахунок та доводить обґрунтованість позиції позивача про існуючу заборгованість із заробітної плати.
Таким чином, суд вважає встановленим, що ДП «Проектування будівництв підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» має заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі перед ОСОБА_1.
Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»).
Відповідно до ст. 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, та надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості із заробітної плати, які зазначені позивачем у позовній заяві є обгрунтованими, та підстав їм не довіряти у суду не має.
Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.
Згідно ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.
Частиною шостою статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Представник відповідача, заперечуючи проти позову, послався на ненадання позивачем первинних довідок та розрахункових відомостей з нарахування заробітної плати, що мають відповідати вимогам про бухгалтерський облік та фінансову звітність; первинних документів про фактично відпрацьований час та обсяги виконаних робіт відповідно до законодавства про працю.
Однак, надання позивачем перинних бухгалтерських документів для підвтердвження наявності заборгованості з заробітної плати - не є необхідним в даному випадку, оскільки на підтвердження наявності заборгованості з заробітної плати позивачем надані розрахункові листки, видані йому відповідачем за місцем роботи, які підтверджуються відомостями з Пенсійного фонду України у формі ОК-5 облікової картки відносно ОСОБА_1
Посилаючись на ненадання позивачем вказаних документів, відповідачем не були спростовані жодними доказами наявність вказаної заборгованості перед позивачем.
Також, суд враховує вимоги п. 6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
У зв'язку з цим, позовні вимоги про стягнення заборгованості з заробітної плати у розмірі 103 553 грн. 51 коп. підлягають задоволенню.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та позовні вимоги задоволені, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1035, 54 грн. (1 відсоток ціни позову за вимогами майнового характеру за позовом фізичної особи).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст.. 43, 129 Конституції України, ст. 12, 13, 19, 76, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 273, 274, 275, 430 ЦПК України, ст. 47, 97, 116 КЗпП України, ст..1, 21, 24 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про судовий збір», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2018.

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2.

Відповідач: Державне підприємство «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», , адреса місцезнаходження: м.Харків, вул.. Пушкінська, б.5.

Повне судове рішення складено 09 серпня 2018 року.

Суддя Чередник В.Є.