Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 390/374/16-ц

провадження № 61-5291св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне сільськогосподарське товариство «Надія»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу публічного акціонерного сільськогосподарського товариства «Надія» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2016 року у складі судді Сарапа М. Б., та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Авраменко Т. М., Франко В. А., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне сільськогосподарське товариство «Надія» (далі - ПАСТ «Надія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про поновлення договору оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що 01 вересня 2005 року між ПАСТ «Надія» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,72 га, яка знаходиться на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району строком на 10 років. Договір зареєстровано у реєстраційній службі Кіровоградського районного управління юстиції 01 вересня 2005 року за № 1108.

Після закінчення строку дії договору оренди позивач продовжував користуватись земельною ділянкою протягом 2015 року, що підтверджується документально. Лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди від відповідача не надходив, тому з 01 жовтня 2015 року договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах.

29 грудня 2015 року позивачем на адресу відповідача направлено лист та додаткову угоду про поновлення договору оренди, однак відповідачка не уклала з позивачем додаткової угоди до цього часу.

Просив визнати поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договір оренди землі від 01 вересня 2005 року, стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач втратив переважне право на поновлення договору оренди, оскільки в установлені статтею 33 Закону України «Про оренду землі» строк та порядок не повідомив орендодавця про свій намір орендувати земельну ділянку.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАСТ «Надія» відхилено, рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивовано тим, що з заявою про поновлення договору оренди та належним проектом додаткової угоди позивач звернувся після спливу передбаченого законом строку для такого звернення. Позивач не дотримався встановленого договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі» порядку та процедури поновлення договору оренди, а тому втратив переважне право на його поновлення.

18 жовтня 2016 року представник ПАСТ «Надія» - ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2016 року та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що для використання переважного права на укладення договору оренди на новий строк, позивач був зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди, оскільки предметом позовної заяви є визнання поновленим договору оренди землі в порядку вимог частин 6-9 статті 33 Закону України «Про оренду Землі», а не спір про переважне право на укладання договору оренди землі.

Крім того, ПАСТ «Надія» посилається на те, що суди неправильно застосували норми частин першої - п'ятої, а також шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», незважаючи на фактичне використання позивачем земельної ділянки після закінчення строку дії договору оренди землі, та на відсутність заперечень щодо цього зі сторони відповідача, та зазначив що доводи позивача про поновлення договору є безпідставними.

У грудні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу відхилити, а ухвалу апеляційного і рішення районного суду залишити без змін.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом установлено, що 01 вересня 2005 року між ПАСТ «Надія» та ОСОБА_4 укладено та зареєстровано договір оренди земельної ділянки площею 1,72 га, яка знаходиться на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району, строком на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Підставою розірвання договору є закінчення його строку.

Строк дії договору закінчився 01 вересня 2015 року.

10 березня 2015 року відповідач направила позивачу повідомлення про небажання поновлювати після закінчення строку дії договір оренди та повернення земельної ділянки власнику.

Лист-повідомлення про поновлення договору оренди з додатковою угодою орендар направив відповідачу 28 грудня 2015 року за вих. № 1041 року, тобто після закінчення строку дії договору.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до частин першої - п'ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

У справі № 594/376/17-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що правовий аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що орендар направив відповідачу лист-повідомлення про поновлення договору оренди з додатковою угодою 28 грудня 2015 року, тобто після закінчення строку дії договору.

З листопада 2015 року ОСОБА_1 сама використовує належну їй земельну ділянку, що підтверджується актами та не заперечується позивачем.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки встановив, щопозивачем не надано належних та допустимих доказів відправлення орендодавцю відповідних листів-повідомлень з проектом додаткової угоди та з урахуванням вищезазначених вимог закону дійшли правильного висновку, що позивач не скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження ПАСТ «Надія» про те, що суди допустили порушення норм матеріального права, безпідставно застосувавши норми частини першої - пятої статті 33 Закону України не надали обґрунтування та належної оцінки доказам по справі. Оцінюючи зібрані у справі докази, суди дотрималися встановленого статтею 212 ЦПК України, чинною на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, принципу оцінки доказів. На підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи суди проаналізували і оцінили докази, що надані сторонами, привели переконливі мотиви, за якими вони відхилили аргументи позивача і прийняли аргументи відповідача.

Інші аргументи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного сільськогосподарського товариства «Надія» залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В.П. Курило