09.07.2018 Єдиний унікальний номер 205/1704/18
Провадження №2/205/1673/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.

за участю секретаря Панюти В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2018 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-6).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кв.№13, власником якої вона являється. Також, позивач є споживачем послуг, які надає відповідач. Відповідач надавав, а позивач споживав надані послуги без врегулювання їх якості, зазначення періоду їх надання на умовах договору, згідно типового договору Правил затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року.

В жовтні 2017 року позивач зверталась до відповідача із письмовою пропозицією укласти договір №1/13 від 17.10.2017 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на яку відповідач не надав відповіді.

Позивач вважає, що відсутність договірних відносин із відповідачем на умовах встановлених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875 від 24.06.2004 року, та на основі типового договору, не додержання норм ЦК України і Закону України «Про захист прав споживачів», є порушенням його прав та інтересів, у звязку із чим, він вимушений був звернутися до суду із даним позовом.

Посилаючись на викладені обставини та обґрунтування позову, уточнивши свої вимоги, позивач просить суд зобовязати КП «Теплоенерго» ДМР в особі директора підприємства укласти із ОСОБА_1 договір №1/13 від 17.10.2017 року «Про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води», за адресою: 49000, АДРЕСА_1, узгоджений на основі Типового договору затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, який є діючим на підставі ст.ст. 641, 642 ЦК України, з урахуванням ч.4 ст.13 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ від 09.11.2017 року.

Ухвалою суду від 16 березня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідач до суду надав відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та не визнає їх у повному обсязі. Просить у задоволенні позову відмовити (а.с.61-73).

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.1,5 ст.. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради надає послуги централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення за адресою : м. Дніпро. Вул.. Коксова, буд.№1.

За вказаною адресою у квартирі №13 проживає ОСОБА_1, яка є споживачем послуг, які надає КП «Теплоенерго» ДМР.

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 зверталась до КП «Теплоенерго» ДМР із заявою про пропозицію укласти договір №1/13 від 17.10.2017 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с.15-16,20-25).

Пунктом 3 частини 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV, виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Пунктом 1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV, споживач зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Враховуючи наведене, обов'язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15.

У відповідності до п.8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до ч.7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV - договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є субєктом господарювання, є договором приєднання.

У відповідності до ст..634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За ст.. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Згідно зі ст.. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Відповідно до ч.6 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII зазначено, що не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов'язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.

Відповідно до ст..14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об'єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об'єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України, статті 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Визнання права власності є виключним способом захисту.

Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно зі ст.. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « ОСОБА_2 проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та ОСОБА_3 ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існують відносини щодо надання та споживання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які не врегульовано договором, тобто між сторонами не укладено типового договору про надання даного виду житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2. Але, послуги за вказаною адресою фактично надаються та споживаються. Законодавцем встановлено умову, що послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який виконавець (КП «Теплоенерго» ДМР) зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем (ОСОБА_1). В свою чергу ОСОБА_1 як сторона договору може зробити пропозицію укласти договір, але не пропонувати свій договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що жодними нормативними актами України не передбачено.

Таким чином, виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та у повному обсязі недоведеними, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 141 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню тому сплачений судовий збір відшкодуванню не підлягають.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630, ст.ст. 15,16, 633-634, 640-642 ЦК України, ст.ст.2-5, 7, 10-13, 76-82, 89, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 272, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про захист прав споживачів, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 18 липня 2018 року.

Суддя В.С. Шавула