Єдиний унікальний номер 227/2323/17 Номер провадження 22-ц/775/815/2018

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Санікової О.С., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області у залі судового засідання № 4 цивільну справу номер 227/2323/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, з апеляційною скаргою ОСОБА_4, від імені якого діє адвокат ОСОБА_3, на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 2 березня 2018 року (суддя Здоровиця О.В.), -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 14444/2016/0206868 від 19 серпня 2016 року, укладений в Територіальному сервісному центрі № 1444 регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області, за яким відповідач ОСОБА_4 продав своїй матері, третій особі у справі, ОСОБА_5 транспортний засіб автомобіль марки Nissan моделі Tiida чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказаний договір відчуження є фіктивним, бо відповідач не передавав третій особі у власність спірний автомобіль, не отримував від неї кошти за нього і продовжує користуватися даним транспортним засобом.

Уточнивши позовні вимоги, позивачка також зазначила, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, але був проданий відповідачем без письмової згоди позивача.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 2 березня 2018 року задоволено позов ОСОБА_1, визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Nissan Tiida» чорного кольору, державний номер НОМЕР_3 (номер кузова НОМЕР_1), укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 19 серпня 2016 року в Територіальному сервісному центрі № 1444 регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області м. Покровськ.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_4, від імені якого діє адвокат ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 2 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково погодився з твердженням позивача, щодо відсутності згоди на продаж транспортного засобу з її сторони. Рішення про продаж автомобіля вони приймали разом і після продажу позивач деякий час користувалася автомобілем. Суд безпідставно не прийняв до уваги пояснення свідка ОСОБА_6, який пояснив, що позивачка у листопаді 2016 року під час поїздки до родичів була за кермом спірного автомобіля і на той час в документах було зазначено вже нового власника. Тому твердження позивача відносно того, що вона не була обізнана щодо продажу автомобіля заявник вважає необґрунтованими і висновки суду в цій частині помилковими.

Крім того, відповідач зазначив, що поза увагою суду залишилось те, що відсутність згоди одного з подружжя на укладення договору щодо розпорядження спільним майном може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. На думку відповідача суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач та третя особа діяли недобросовісно. Наголошує, що при винесенні рішення суд не звернув увагу на той факт, що спірний автомобіль було відчужене під час перебування сторін у шлюбі, продаж здійснено в інтересах сімї, а отримані кошти розподілено між ними навпіл.

Позивачем ОСОБА_1, від імені якої діє адвокат ОСОБА_2, на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 надано письмовий відзив, в якому вона вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими. Зазначила, що рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 2 березня 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що з метою уникнути поділу спільного майна подружжя, користуючись тим, що порядком державної реєстрації не передбачено, що під час реєстрації купівлі-продажу транспортного засобу сервісні центри повинні перевіряти чи є автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, діючи недобросовісно без згоди позивачки, відповідач та третя особа, яка є його матірю, уклали договір купівлі-продажу. Також зазначила, що спірний правочин укладено без наміру створення правових наслідків, обумовлених ним.

Вислухавши суддю - доповідача, представника відповідача ОСОБА_3, яка наполягала на доводах апеляційної скарги, позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, які проти апеляційної скарги заперечували, просили відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що спірний транспортний засіб автомобіль марки - Nissan моделі Tiida чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2 є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Неотримання відповідачем ОСОБА_4 письмової згоди дружини на відчуження цінного спільного сумісного майна за договором купівлі-продажу від 19 серпня 2016 року є підставою для визнання зазначеного договору купівлі-продажу недійсним. Крім того, суд дійшов висновку про те, що укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу відповідач та третя особа діяли недобросовісно, бо третя особа ОСОБА_5, як покупець за даним договором, знала про те, що транспортний засіб належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а її син не отримав від ОСОБА_1 письмової згоди на це.

Такий висновок суду колегія суддів апеляційного суду вважає законним та обґрунтованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 1998 року по 20 грудня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 7 грудня 2016 року.

Під час перебування у шлюбі в 2011 році сторонами у справі був придбаний автомобіль марки Nissan Tiida, номерний знак НОМЕР_2, який був зареєстрований на імя відповідача ОСОБА_4

Відповідно договору купівлі-продажу № 14444/2016/0206868 від 19 серпня 2016 року, який укладений в Територіальному сервісному центрі № 1444 регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області, автомобіль марки Nissan Tiida чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_4 проданий ОСОБА_5. Відповідно п. 3 вказаного договору за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 10 000 грн. (а.с. 24).

Посилаючись на те, що автомобіль було відчужено без її письмової згоди, позивач ОСОБА_1 просила суд визнати договір купівлі продажу спірного транспортного засобу недійсним з підстав, передбачених ст. 215 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

За ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена Верховний Судом України у справі від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Добропільського міськрайонного суду Донецької області перебувала цивільна справа № 2227/3239/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, провадження у якій відкрито ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 серпня 2016 року (а.с. 64, 81). 21 вересня 2016 року ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області вказану позовну заяву залишено без розгляду (а.с. 66).

Оскаржуваний договір купівлі-продажу транспортного засобу укладений між відповідачем ОСОБА_4 та його матірю ОСОБА_5, третьою особою у справі, 19 серпня 2016 року (а.с. 24). Ціна транспортного засобу у даному договорі зазначена - 10 000 грн.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів апеляційного суду вважає посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції помилково не враховані ті обставини, що договір купівлі-продажу транспортного засобу було укладено в інтересах сімї, кошти за продаж автомобіля у розмірі 100 000 грн. подружжя отримало разом, поділивши порівну, безпідставними та такими, що не підтверджені матеріалами справи.

Враховуючи недобросовісну поведінку відповідача ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_5, а саме те, що остання на час укладення угоди достовірно знала, що її син та невістка мають намір розірвати шлюб, колегія суддів погоджується з висновком суду, що укладення договору купівлі-продажу автомобіля, який є цінним майном, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, без відома та згоди позивачки, викладеній в передбаченій законом формі, є суттєвим порушенням майнових прав ОСОБА_1 та вчинено з порушенням вимог ч. 3 ст. 65 СК України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів наданих в судовому засіданні і не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Висновки суду першої інстанції ґрунтується на повному зясуванні обставин, що мають значення для справи, правильному застосуванні норм матеріального права

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 2 березня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосереднього до Верховного Суду.

Головуючий: Ю.М. Мальований

Судді: О.С. Санікової

ОСОБА_7

Повне судове рішення складено 25 червня 2018 року

Головуючий: Ю.М. Мальований