Справа № 372/940/14-ц
Провадження 4-с-7/18
ухвала

Іменем України

12 березня 2018 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Глущенко А.В.,

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області скаргу ОСОБА_4 на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича,

В С Т А Н О В И В:

Скаржниця ОСОБА_4 звернулась до суду із скаргою, в якій просила визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренка С.В. від 31.08.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженню № 53228959 та скасувати дану постанову. В обгрунтуванні скарги зазначила, що необхідні дії для встановлення належного боржникові майна державним виконавцем не вчинено, судове рішення до цього часу не виконано.

В судовому засіданні представники скаржника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вимоги скарги підтримали, та просили її задовольнити. Також вони зазначили, що рішення не виконується через відмову боржника його виконати, а державним виконавцем не вживались заходи примусового виконання, зокрема не враховано, що боржник має майно, постійний дохід як керівник юридичної особи, є засновником юридичної особи.

Представник Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області, заперечила щодо задоволення скарги, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

В судове засідання боржник не з'явився про причини неявки не повідомляв, заяв, клопотань чи заперечень по суті скарги не надавав.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, та матеріали виконавчого провадження №53228959 наданого державним виконавцем, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року позов ОСОБА_6, ОСОБА_4 до ОСОБА_7, Товариства з обмеженою відповідальністю "Музична хвиля" про розірвання договору підряду та стягнення коштів задоволено, зокрема, стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Музична хвиля" на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_4 грошові кошти, отримані в якості авансу, в сумі 9329531 гривню 30 копійок, а також стягнуто пеню у розмірі 24490019 гривень 66 копійок. Рішення набрало законної сили 31 серпня 2016 року.

На підставі вказаного судового рішення стягувачу було видано виконавчі листи.

04 січня 2017 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 53228959.

31 серпня 2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сіренком С.В. на підставі п.п.2,5 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП № 53228959 про повернення виконавчого документа стягувачеві з посиланням на відсутність відомостей про наявність у боржника доходів і майна.

Згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Оскаржувана постанова не містить належного вмотивування наявності обставин, визначених вказаними вище нормами законодавства, які можуть слугувати підставою для закінчення виконавчого провадження, зокрема не містить відомостей про вжиті державним виконавцем заходи щодо розшуку майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, і взагалі на вчинення будь-яких виконавчих дій в межах примусового виконання судових рішень, зокрема виїздів на місце проживання чи місцезнаходження майна боржника, опису чи арешту майна боржника, складення актів про відсутність такого майна тощо, що вказує на необґрунтованість оскаржуваної постанови.

З вказаної постанови не вбачається, що для забезпечення виконання рішення суду виносилась постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

При цьому державним виконавцем зазначено, що згідно інформації органів уповноважених на реєстрацію майна, зареєстроване рухоме або нерухоме майно за боржником не значиться. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості щодо реєстрації права власності за боржником нерухомого майна відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що винесена 31.08.2017 року постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві є передчасною, оскільки державним виконавцем не вжито всіх можливих дій для виконання вказаного виконавчого документу, зокрема щодо розшуку та арешту транспортних засобів, проникнення до житла чи іншого володіння боржника, заборони виїзду за кордон тощо. Більш того, з поданих суду матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що державним виконавцем вжито достатніх заходів для опису і арешту майна боржника за місцем його проживання, зазначеному у виконавчому документі.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, передбачено одну із основних засад судочинства обов»язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невідємною частиною правосуддя. Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року №11-рп/2012).

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про державну виконавчу службу» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З метою забезпечення гарантій прав громадян та юридичних осіб виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну відповідно до п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.4 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Суд вважає, що оскаржувана постанова винесена всупереч вимогам чинного законодавства, а державним виконавцем в межах цього виконавчого провадження не виконано обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому суд також враховує, що оскаржуваною постановою порушується вимоги п.9 ч.3 ст.129 Конституції України щодо обов'язковості рішень суду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. а ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи.

Як вбачається з матеріалів справи копію оскаржуваної постанови скаржник отримав 27.09.2017 року і звернувшись до суду 29.09.2017 року законодавчо установлений для оскарження десятиденний строк не пропустив.

Згідно ст. 451 ч.1, ч.2 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, невиконане фактично рішення суду підлягає виконанню повному обсязі, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, що є достатнім способом захисту порушених прав стягувача.

Враховуючи викладені вище обставини, вирішуючи скаргу на підставі наявних у справі доказів за засадах диспозитивності цивільного судочинства і змагальності сторін, суд вважає, що доводи скарги грунтуються на законі та матеріалах справи, доводи скарги і наявні у справі докази державним виконавцем або боржниками не спростовані, тому скаргу слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 450,451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_4, задовольнити повністю.

Визнати неправомірною і скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. від 31.08.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженню № 53228959.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду

Суддя: