КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/3531/18
Провадження № 6/552/159/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2018 року Київським районним судом м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

за участю секретаря Павленко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України боржника з вилученням паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

20.06.2018 року до Київського районного суду м.Полтави звернулася приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві боржника ОСОБА_2 у виїзді за межі України до виконання зобовязань покладених на нього наказом № 917/1143/17-ц, який виданий 06 жовтня 2017 Господарським судом Полтавської області посилаючись на те, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження № 55855144 про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ТОВ «Дніпропром-М» боргу у сумі 225 000 грн. за оренду транспортних засобів та 3 375 грн. судового збору. Боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання рішення суду, тому приватний виконавець просить застосувати заходи для забезпечення виконання рішення суду, а саме тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа до виконання ним зобовязань за рішенням суду.

У судове засідання приватний виконавець ОСОБА_1 не зявилася.

Сторони виконавчого провадження на підставі ст. 441 ЦПК України в судове засідання не викликалися.

Суд, дослідивши матеріали подання, приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1 перебуває виконавче провадження ВП № 55855144 з примусового виконання наказу № 917/1143/17 від 06.10.2017 року виданого Господарським судом Полтавської області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ТОВ «Дніпропром-М» боргу у сумі 225 000 грн. за оренду транспортних засобів та 3 375 грн. судового збору.

21 лютого 2018 року згідно постанови відкрито виконавче провадження.

З метою перевірки майнового стану боржника, 21 лютого 2018 року приватним виконавцем направлено запити до реєструючих право власності установ.

Згідно постанови приватного виконавця від 21 лютого 2018 року на все рухоме та не рухоме майно, що належить боржнику накладено арешт в межах суми звернення стягнення згідно виконавчого документу, про що внесено записи до відповідних реєстрів.

Відповідно до відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, за боржником зареєстровано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

На підставі відповіді ТСЦ 5348 РСЦ МВС України в Полтавській області, за боржником зареєстровано право власності на транспортний засіб ВАЗ 21065, 2001 р.в., синього кольору, ДНЗ 72997 СК, який постановою приватного виконавця від 02 квітня 2018 року оголошено в розшук.

16 квітня 2018 року до приватного виконавця надійшла відповідь від боржника ОСОБА_2 з доданою декларацією та відповідно до якої, боржник не має змоги виконати дане рішення у звязку зі скрутним матеріальним становищем та повідомив, що в ПАТ КБ «Приватбанк» на його картковому рахунку залишок коштів складає 9 000 грн.

У поданні приватний виконавець зазначає, що нею направлено платіжну вимогу для списання коштів із вказаного рахунку.

05 травня 2018 року до приватного виконавця надійшла заява представника стягувача ТОВ « Дніпропром-М» ОСОБА_3 про обмеження у праві виїзду боржника за межі України у звязку із систематичним ухиленням ОСОБА_2 від виконання зорбовязань за рішенням суду.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Слід зазначити, що право державного чи приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного чи приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного чи приватного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Також слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим саме державний чи приватний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

З матеріалів, долучених до подання не вбачається підстав для обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України, оскільки подання обґрунтовується лише перебуванням останнього у статусі боржника.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає перелік дій державного виконавця, щодо примусового виконання рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Дії приватного виконавця щодо розшуку майна боржника не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Подання виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Відповідно до положення ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Із матеріалів подання вбачається, що приватний виконавець звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що проведені заходи із боржником не дають позитивного результату щодо виконання рішення суду. На підтвердження наведених фактів приватний виконавець долучив до подання копію постанови про відкриття виконавчого провадження, копії постанов перевірки майнового стану боржника та розшуку майна , копію вимоги.

Крім того, державним виконавцем не надано та матеріали справи не містять доказів відповідно до статей 77-78 ЦПК України щодо належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження чи будь - якого іншого документу про вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні.

Будь - яких доказів умисного ухилення боржником від виконання зобов'язань, приватний виконавець не надала.

Таким чином, на час звернення з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду, факт ухилення боржником від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, не встановлено.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, підлягає з'ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобовязання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Аналізуючи зазначене та враховуючи, що з відповідним поданням може звернутися лише виконавець, яким відкрито виконавче провадження, а також те, що з матеріалів справи не встановлено в чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішення суду та не доведено можливість виїзду боржника за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Ж.В. Кузіна