Вінницький районний суд Вінницької області
Справа НОМЕР_5/420/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2018 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.

секретаря судового засідання Жигаровій Д.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Вінниці справу за позовом ОСОБА_1 до Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних позовних вимог на предмет спору : ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.08.2010 року батько ОСОБА_8 склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося б і все те, що їй буде належати на випадок його смерті, і на що він за законом мав право заповідав своїм дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_1. Даний заповіт було посвідчено 25.08.2010 року секретарем Гуменської сільської ради Вінницького району ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 64.

Крім того, 11.04.2011 року батько ОСОБА_8 склав ще один заповіт, згідно якого земельну ділянку, що належала йому на підставі Державного акту НОМЕР_1 розміром 2,14 га, яка знаходиться на території Гуменської сільради Вінницького району, Вінницької області заповідав їй, своїй дочці - ОСОБА_1. Даний заповіт був посвідчений 11.04.2011року секретарем Гуменської сільської ради Вінницького району ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за № 80.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гуменне Вінницького району Вінницької області батько ОСОБА_8 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, крім іншого, входить: будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1

Крім спадкоємців за заповітом особами, які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні є дружина померлого - ОСОБА_2 та їх донька - ОСОБА_3, які від прийняття спадщини відмовились, звернувшись з відповідними заявами до нотаріальної контори.

Також спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька є рідний син померлого - ОСОБА_4, який також спадщину після його смерті не прийняв, з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріальної контори не звертався.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 17 липня 2014 року по справі № 128/3074/14-ц було визнано за нею, ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку .

Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті батька ОСОБА_8 прийняла, так як у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі на будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 не має можливості, оскільки відповідно до записів у погосподарських книгах Гуменської сільської ради за період 1986 -1995 року дане будинковолодіння було віднесено до категорії колгоспного двору, однак, згідно Вказівок по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 і № 69 суспільна група спадкового будинковолодіння АДРЕСА_1 не відноситься до категорії колгоспний двір, а відноситься до робітничого, оскільки в період 1985 -1995 року голова двору батько ОСОБА_8 не працював в колгоспі.

Крім того, позивачем також зазначено, що згідно з актом, затвердженим Гуменською сільською радою від 25 січня 2018 року підтверджено той факт, що з 1988 року і по теперішній час в будинковолодінні АДРЕСА_1 постійно не проживають - ОСОБА_4 та його родина: дружина ОСОБА_5, донька ОСОБА_6, так як вони фактично виїхали на постійне проживання в 1988 році та з цього часу постійно проживають і мають власне житло в с. Маньківці Барського району Вінницької області. Також згідно зазначено акту підтверджено, що ОСОБА_7, 1974 року народження в будинковолодінні АДРЕСА_1 постійно не проживав з 1989 року (коли закінчив 8 класів) по 1995 рік, в цей час не брав участі своєю працею та коштами у веденні господарства двору, так як в цей період часу постійно проживав зі своєю матір'ю ОСОБА_3 в м. Вінниця, а потім з Вінниці пішов служити в армію. Також в акті встановлено, що ОСОБА_12, 1951 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1980 року по 1993 рік постійно не проживав в будинковолодінні АДРЕСА_1, так як виїхав на постійне проживання в Тюмень, а також він зловживав спиртними напоями і своєю працею та коштами з 1980 року по 1993 рік не брав участі у веденні господарства двору. Мати ОСОБА_2 також в будинку АДРЕСА_1 не проживає, а постійно проживає разом з нею, позивачкою по справі в будинку АДРЕСА_2. Таким чином мати ОСОБА_2 свою частку в майні колгоспного двору будинковолодіння АДРЕСА_1 не витребувала та на неї не претендує.

За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить визнати за нею, ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_8, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, який згідно відомостей технічного паспорту складається з: житлового будинку під літерою «А», прибудови під літерою «а», прибудови під літерою «а 1», сараю, літньої кухні під літерою «Б», погребу під літерою «п/Б», сараю під літерою «б», убиральні під літерою « б 1», криниці № 1, воріт з хвірткою № 2, огорожі № 3.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позов підтримує, змін та доповнень не має, просить його задоволити, на технічному фіксуванні не наполягала .

Представник відповідача - Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області в особі в.о. сільського голови ОСОБА_10 в підготовче судове засідання не з'явився, попередньо надавши суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність та ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства .

Треті особи , які не заявляють самостійних позовних вимог на предмет спору : ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в підготовче судове засідання не з'явилися, попередньо надавши суду заяви, в яких просили справу розглянути в їх відсутність, при цьому вказали, що не заперечують проти задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1. Свої частки у майні колгоспного двору будинковолодіння АДРЕСА_1 вони не набули і на неї не претендують.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Врахувавши думки та позиції учасників процесу, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гуменне Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом, НОМЕР_2 про смерть, видане 04 липня 2013 року відділом виконкомом Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області ( а.с.9).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина, до складу якої, крім іншого, входить будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, що належав спадкодавцю, згідно виписок погосподарських книг Гуменської сільради (а.с. 30-43 ) ; свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 02 жовтня 1989 року виданого виконавчим комітетом Гуменської сільської ради на підставі рішення виконкому Вінницької районної ради народних депутатів за № 128 від 19.05.1988 року, згідно якого вбачається, що цілий житловий будинок АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_8 ( а.с. 9 ).

Той факт, що за життя ОСОБА_8 дійсно володів,

користувався та розпоряджався, житловим будинком з господарськими

будівлями та спорудами АДРЕСА_1 також підтверджується і виписками з погосподарських книг Гуменсьскої сільської ради ( а.с.30-43); довідкою Гуменської сільської ради за № 1173 від 14.12.2017 року ( а.с. 27); технічним паспортом виготовленим ФОП «ОСОБА_18» 15.01.2018 року ( а.с. 21-25).

Згідно рішення Гуменської сільської ради 2 сесії 7 скликання від 20 листопада 2015 року Про перейменування вулиць, провулків населених пунктів Гуменської сільської ради, вулиця Леніна в с. Гуменне була перейменована на вулицю Лесі Українки ( а.с.20).

25.08.2010 року ОСОБА_8 склав заповіт, згідно якого заповідав

ОСОБА_4 та ОСОБА_1, все своє майно,

яке буде йому належати на момент смерті. Даний заповіт був посвідчений

25.08.2010 року ОСОБА_9, секретарем Гуменської сільської ради

Вінницького району, зареєстровано в реєстрі за № 64 ( а.с. 13).

11.04.2011 року ОСОБА_8 на випадок своєї смерті залишив ще один заповіт, посвідчений секретарем Гуменської сільської ради Вінницького району ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за № 80, згідно якого спадкодавець заповідав своїй дочці - ОСОБА_1 земельну ділянку згідно Державного акту НОМЕР_1 розміром 2,14 га, яка знаходиться на території Гуменської сільради Вінницького району, Вінницької області ( а.с. 12 ).

Позивач ОСОБА_1, як донька померлого є спадкоємцем першої черги за законом та за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про народження, НОМЕР_3 , видане 11 серпня 1958 року Гуменською сільською радою Вінницького району Вінницької області на ім'я ОСОБА_1 , де батьком записаний ОСОБА_8 ( а.с. 10 ). Прізвище позивачки « ОСОБА_1» змінено на «ОСОБА_1» внаслідок реєстрації шлюбу з ОСОБА_15, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, НОМЕР_4 видане повторно 04 січня 2018 року про реєстрацію шлюбу 23 лютого 1979 року ( а.с.11).

Крім позивача, особами, які мають право на обов'язкову частку у спадщині є дружина померлого- ОСОБА_2 та донька померлого- ОСОБА_3, які спадщину після смерті ОСОБА_8 не прийняли та на неї не претендують. Також спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_8 є його рідний син - ОСОБА_4, який також спадщину не прийняв, з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріальної контори не звертався, що підтверджується письмовими заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_3; копією спадкової справи № 132/2014 року, заведеної державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 ( а.с. 51-54) .

Згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 липня 2014 року по справі № 128/3074/14-ц за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку ( а.с. 17-18).

Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняла шляхом подання в установлений законом строк відповідної заяви нотаріусу.

Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 позивач не має можливості, оскільки відповідно до змісту постанови державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори № 53/02-31 від 19.01.2018 року вбачається, що свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, видане виконавчим комітетом Гуменської сільської ради 02 жовтня 1989 року на підставі рішення виконкому Вінницької районної ради народних депутатів за №128 від 19.05.1988 року цілий житловий будинок АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_8, що не дає можливість зробити висновки про те, яка саме частка у праві власності на будинковолодіння йому належить.

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного:

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті фізичної особи, або оголошення її померлою.

Ч.1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають ті особи, які визначені у заповіті.

У відповідності до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Оскільки судом є встановленим, що категорія колгоспного двору спадкового будинковолодіння у записах по господарських книг Гуменської сільської ради за період 1986 -1995 року була визначена помилково, так як в період 1985 - 1995 року спадкодавець ОСОБА_8 не працював колгоспі, що також чітко було зазначено в самих записах у погосподарських книгах Гуменської сільської ради за період 1986 -1995 року , тому згідно вказівок по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 , а згодом - аналогічних Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 суспільна група спадкового будинковолодіння АДРЕСА_1 є робітничою. Позивач у справі є єдиним спадкоємцем за заповітом та законом після смерті батька ОСОБА_8, яка спадщину прийняла та на частину спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину.

Крім того, також є встановленим, що особи, які мають право на обов'язкову частку у спадщині є дружина померлого: ОСОБА_2 та донька померлого- ОСОБА_3, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 1174 від 14.12.2017 року ( а.с.27) .

ОСОБА_2 свою частку в майні колгоспного двору будинковолодіння АДРЕСА_1 не витребувала та на неї не претендує, проживає разом з позивачкою в будинку АДРЕСА_2, що підтверджується письмовою заявою ОСОБА_2, посвідченої секретарем Жабелівської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_17 27.02.2018 року ( а.с.67) .

ОСОБА_3 спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_8 не прийняла та на неї не претендує, що підтверджується постановою державного нотаріуса , де зазначено, що будь- яких інших заяв про прийняття спадщини чи відмову від спадщини, крім заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальної контори не надходило.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса; на час його життя будинок АДРЕСА_1 належав йому на праві власності згідно відповідного свідоцтва НОМЕР_5 від 19.05.1988 року , як голові колгоспного двору, але позасудовим порядком оформити свої спадкові права позивач позбавлений можливості, оскільки нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , оскільки не визначено коло членів колгоспного двору. Крім того, оригінал поданого документа, який посвідчує право власності суттєво пошкоджено, а саме документ розірвано, а також частина документа відсутня.

Крім того, при винесені даного процесуального рішення, суд бере до уваги, що відповідачами позов визнаний, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін, відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб .

За даних обставин суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Також за заявою позивача по справі, суд вважає необхідним залишити за нею судові витрати по справі.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст. ст. 328, 1218, 1223, 1261, 1268 - 1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 25 серпня 2010 року секретарем виконавчого комітету Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 64 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, який згідно відомостей технічного паспорту, виготовленого ФОП «ОСОБА_18» 15.01.2018 року складається з: житлового будинку під літерою «А», прибудови під літерою «а», прибудови під літерою «а 1», сараю, літньої кухні під літерою «Б», погребу під літерою «п/Б», сараю під літерою «б», убиральні під літерою « б 1», криниці № 1, воріт з хвірткою № 2, огорожі № 3.

Судові витрати по справі залишити за позивачем ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Вінницької області шляхом направлення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя /підпис/ І.А. Ганкіна

Згідно з оригіналом

Суддя:

Секретар: