АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1469/18 Справа № 206/1471/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Румянцев О. П. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

15 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 01.06.2007 року по 01.03.2016 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Син перебуває на утриманні позивача та знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом «ІНФОРМАЦІЯ_2», у зв'язку з чим потребує постійних додаткових витрат на придбання гіпоалергенних речей. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1500 грн. щомісяця, додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 2500 грн., аліменти на її користь на її утримання у розмірі 2500 грн. щомісяця, додаткові витрати на утримання дитини за період з кінця грудня 2015 року по початок липня 2016 року у сумі 12839,00 грн.

25.09.2017 року позивач ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги та зазначила, що дитина має специфічне захворювання, перебуває на диспансерному обліку. Все це тягне за собою постійні додаткові витрати на дитину. Так, на ліки для дитини за місяць позивач витрачає не менш 1500 грн., регулярні медичні обстеження та консультації лікарів потребують ще близько 1000 грн. на місяць, придбання продуктів харчування, дозволених для вживання дитині, та таких, що забезпечували б необхідний комплекс поживних речовин та вітамінів обходиться у 4000 грн. На придбання спеціальних засобів особистої гігієни для дитини, засобів для прання білизни та прибирання житлового приміщення, у середньому на місяць необхідно близько 400 грн. Також дитина потребує білизни, одягу, взуття, на неї нараховуються комунальні платежі. Через захворювання дуже щільний графік прийому ліків та спеціальний режим прийому їжі, тому дитина не може відвідувати дитячий садок, та через це у значній мірі позбавлена спілкування з іншими дітьми, у зв'язку з чим особлива увага також приділяється придбанню різноманітних та розвиваючих іграшок та книжок. На вище перелічене в перерахунку на місяць затрати складають 1100 грн. Проживання дитини у житловому приміщенні повинно також бути максимально комфортним, екологічно чистим, з можливістю постійного вологого прибирання, недопустимістю скупчування пилу та ін. З численних квитанцій та чеків, що збереглися, сума витрат на харчування, ліки та медичне обстеження за період з кінця грудня 2015 року по початок вересня 2017 року склала 74842,46 грн., з яких відповідач має сплатити 50% вищезазначеної суми що становить 37421,23 грн. Крім вище переліченого, зазначена сума витрат включає в себе проведення ремонту та переобладнання квартири, з урахуванням особливих потреб дитини. Позивач просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1500 грн. щомісяця, додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 2500 грн. щомісяця, аліменти на її утримання у розмірі 2500 грн. щомісяця, а також додаткові витрати на утримання дитини за період з кінця грудня 2015 року по вересень 2017 року в сумі 37421,23 грн. (том 1 а. с. 1, 42-44, 57-59, том 2 а. с. 1-2).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (іпн.НОМЕР_1), громадянина держави Ізраїль, на користь ОСОБА_1 (іпн.НОМЕР_2), аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з 15.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1750 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття або зміни обставин, що викликали потребу у стягненні додаткових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 15.03.2016 року до 01.03.2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини понесені за період з грудня 2015 року по вересень 2017 року у розмірі 22871,72 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Також вирішено питання щодо судового збору (том 2 а.с. 156-159).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання сина задовольнити частково - відповідно до розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та майнового стану відповідача (том 2 а. с.164-170).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (том 1 а.с.11).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2016 року, яке набрало чинності 12 березня 2016 року шлюб між сторонами розірвано (том 1 а.с.18).

ОСОБА_1 не працює, в Державній службі зайнятості на обліку не перебуває, допомогу по безробіттю не отримує, перебуває на обліку в Самарському УПСЗН м Дніпро та отримує допомогу малозабезпеченим сім'ям (том 1 а.с. 95-97).

Дитина перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «ІНФОРМАЦІЯ_2», що підтверджується довідкою з КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №10» (том а.с.15).

Позивач посилається на ті обставини, що на ліки для дитини за місяць вона витрачає не менш як 1500 грн., регулярні медичні обстеження потребують ще 1000 грн., придбання необхідних продуктів харчування 4000 грн., на придбання спеціальних засобів особистої гігієни, засобів для прання білизни - 400 грн. Витрати на одяг, взуття, комунальні платежі, придбання різноманітних та розвиваючих іграшок та книжок складають 1100 грн.

Крім того, сума витрат на харчування, ліки, одяг, іграшки та медичне обстеження за минулий період, що також включає в себе проведення ремонту та переобладнання квартири з урахуванням особливих потреб дитини в цілому складає 74842,46 грн., 50% яких становлять 37421,23 грн. (том 1 а.с.4-94).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд 1 інстанції, врахувавши конкретні обставини справи, виходив з матеріального становища сторін, наявних в матеріалах справи доказів, зокрема довідок та квитанцій, а також обов'язку відповідача по належному утримуванню дружини та дитини.

Вказані висновки суду 1 інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181, ч.1 ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, передбачені ст.182 СК України.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та згідно ст. 180 СК України зобов'язані його утримувати до досягнення нею повноліття.

Врахувавши конкретні обставини по справі та наявні докази, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується й колегія суддів, щодо задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Також, відповідно до статті 185 СК України (участь батьків у додаткових витратах на дитину) той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, в разі спору, визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як роз'яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. Окрім того відповідно до ч.2 ст.185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на інструменти, призначені для розвитку здібностей дитини, або документи, що підтверджують необхідність здійснення додаткових витрат на лікування дитини.

Як вбачається із матеріалів справи, дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «ІНФОРМАЦІЯ_2», що підтверджується довідкою з КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №10» (том а.с.15) у зв'язку з чим потребує постійних додаткових витрат на придбання ліків та відповідного харчування й засобів гігієни.

В матеріалах справи наявні докази щодо відповідного обстеження дитини, рекомендації лікаря - дієтолога щодо відповідного харчування дитини, також надані квитанції на придбання ліків та продуктів харчування.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновком суду 1 інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача понесених додаткових витрат за період з грудня 2015 року по вересень 2017 року у розмірі 50 % від фактично витрачених коштів в сумі 22871,72 грн., оскільки така сума підтверджується матеріали справи.

Крім того, оскільки судом 1інстанції встановлено, що дитини перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «ІНФОРМАЦІЯ_2» та потребує постійних додаткових витрат на придбання ліків та відповідного харчування, то суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання сина у розмірі 1750,00 грн. щомісячно, з чим також погоджується колегія суддів виходячи з їх доведеності та обґрунтованості.

Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська віл 01 березня 2016 року, яке набрало чинності 12 березня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

ОСОБА_1 не працює, оскільки згідно довідки з лікарні, малолітній син потребує постійного домашнього догляду, починаючи з 2015 року, в Державній службі зайнятості вона на обліку не перебуває, допомогу по безробіттю не отримує, перебуває на обліку в Самарському УПСЗН м. Дніпро та отримує допомогу малозабезпеченим сім'ям.

Положеннями ч. 4 ст. 76 СК України передбачено, що якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1000 грн., суд першої інстанції керувався вимогами ст. 76 СК України та виходив з того, що позивачка не працює у зв'язку із доглядом дитини, яка цього потребує через хворобу, а тому позивачка потребує матеріальної допомоги, яку відповідач може надавати.

Із вказаними висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони є доведеними й ґрунтуються на нормах матеріального права.

Отже, суд 1 інстанції, врахувавши конкретні обставини по справі, дійшов обґрунтованих висновків щодо часткового задоволення зазначених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що апелянт не має змоги сплачувати аліменти на утримування дитини та дружини й додаткові витрати на дитину у визначеному судом розмірі, оскільки він не працює, проходить інтернатуру та не отримує жодних доходів на території України або Ізраїлю, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач є працездатним, не має на утриманні інших осіб, та відповідного до чинного законодавства відповідач має обов'язок по належному утриманню колишньої дружини та малолітньої дитини, а відсутність коштів у нього не може бути підставою для звільнення від обов'язку, передбаченого законом.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданим ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: