АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1242/2018 Головуючий в 1-й інстанції - Кривов»яз А.П.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

головуючого судді - Чобіток А.О.

суддів - Соколової В.В., Немировської О.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 липня 2017року в справ за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк«Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.07.2016 року поновлено строк пред'явлення виконавчого листа № 759/15105/14-ц від 04.04.2016 року на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.01.2015 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк«Надра» заборгованостіза кредитним договором.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення судом норм процесуального права при її ухваленні. Зазначала, що з моменту набрання законної сили рішенням суду і до подачі заяви про видачу виконавчих листів та поновлення строку, заявник будь-яких дій по пред'явленню виконавчих листів до виконання не вчиняв. Жодна перешкода за зверненням до суду за видачею виконавчого листа у стягувача відсутня. Не можна вважати поважною причиною пропуску строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання недосконалість роботи юридичних відділів заявника та неналежне виконання своїх службових обов'язків його працівниками.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, Апеляційний суд міста Києва , який діє відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у складі колегії суддів вважає таке судове рішення законним та обґрунтованим, відповідним встановленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Встановлено, що 14.01.2015 року Святошинським районним судом м. Києва було ухвалено рішення , яким з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк«Надра» стягнуто заборгованість за кредитним договором .

23.03.2016 року представник ПАТ «КБ «Надра» звернувся до суду першої інстанції з заявою про видачу виконавчих листів, які було видано 04.04.2016 року.

Звернувшись з заявою про поновлення строку для пред»явлення виконавчого листа до виконання 21.06.2016 року, заявник зазначав, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 року №

26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» . У період роботи тимчасової адміністрації був проведений значний обсяг заходів щодо реструктуризації дебіторської та кредиторської заборгованості банку, в результаті чого збільшилась кількість судових справ щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами, при цьому наказом № 175 від 12.02.2015 року було здійснено скорочення штату працівників, що і зумовило пропуск банком строку звернення з заявою про видачу виконавчих листів, які фактично було отримано вже після спливу строку його пред'явлення до виконання.

Поновлюючи ПАТ «КБ «Надра» строк на пред'явлення виконавчих документів у даній справі до виконання, суд першої інстанції вважав, що він пропущений заявником з поважних причин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України в редакції 2004 року, що діяв на час постановлення оскаржуваної ухвали, стягувачам, які пропустили строк для пред»явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

При цьому поважні причини - це ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об'єктивно , незалежно від волі особи, яка пропустила строк .

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 2011 року , що діяв на час видачі виконавчого листа, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили .

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.01.2015 року в силу положень ч. 1 ст. 294 ЦПК України набрало законної сили 25.01.2015 року, в зв'язку з тим, що сторонами оскаржено не було.

Отже, останнім днем пред'явлення виконавчих листів до виконання було 26.01.2016 року.

Виконавчі листи у даній справі видано 04.04.2016 року.

Тобто, фактично заявником строк пред'явлення виконавчих листів до виконання пропущено лише на три місяці.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов'язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» .

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов'язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов'язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід'ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства виходячи з наступного:

1) мета цивільного судочинства, закріплена у ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України в редакції 2004 року та у ст. 2 в редакції 2017 року (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання;

2) провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов'язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію.

Вказані заявником причини пропуску строку на пред'явлення виконавчих листів до виконання, суд апеляційної інстанції також вважає поважними, оскільки достовірно встановлено що з 06.02.2015 року на підставі постанови Правління НБУ від 05.02.2015 року № 83 ПАТ «КБ «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних та розпочато процедуру його виведення з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до чинного законодавства, тимчасова адміністрація використовується для тимчасового управління банком з метою збереження капіталу та активів банку, докладної оцінки його фінансового стану і вжиття відповідних заходів щодо приведення його діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства, відновлення його платоспроможності та ліквідності, стабілізації діяльності банку, усунення виявлених порушень, причин та умов, що призвели до погіршення фінансового стану.

Отже звернення до суду заявника з заявою про поновлення строку пред'явлення виконавчих листів до виконання, як раз і є одним із заходівусунення виявлених тимчасовою адміністрацією порушень.

Таким чином, вказані заявником причини поважності пропуску строку на пред'явлення виконавчих листів до виконання, є поважними, оскільки підтверджуються матеріалами справи , внаслідок чого аргументи апеляційної скарги на увагу суду апеляційної інстанції не заслуговують.

На підставі викладеного ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстави до скасування якої відсутні.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 липня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий : Судді: