РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2018 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Сенько Л.Ю.,

за участі секретаря Райчук Б.А.,

представника відповідача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила ухвалити рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на її користь на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.02.2001 року. Згідно свідоцтва про зміну імені вона змінила своє прізвище на імя «Гурська Юлія» та «Андреєва Юліана». Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Діти та відповідач за станом здоровя здорові. Близько одного року сторони разом не проживають та не підтримують сімейних стосунків. Відповідач матеріально допомагає їй утримувати дітей, але цих коштів не вистачає для нормального проживання та харчування дітей. Їй матеріально важко утримувати дітей. Перебуває у скрутному матеріальному становищі. Відповідач їздить на заробітки за межі України, а саме в Польщу, де працює та отримує гарні доходи, тому вважає, що відповідач має можливість та зобовязаний утримувати дітей. Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду від 27.02.2009 року з відповідача присуджено стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі ? частини від усіх його доходів щомісяця, але виконавчого листа про стягнення аліментів на виконанні Жмеринської ДВС немає, так як позивачка відмовилася від стягнення з нього аліментів в примусовому порядку та виконавчий лист їй було повернуто та в подальшому втрачено. Вважає, що відповідач повинен платити аліменти на її користь на утримання дочки ОСОБА_7 2500 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

18.12.2017 року ухвалою судді відкрито провадження у справі.

22.01.2018 року представник відповідача адвокат ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заявлені позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_3 визнає частково та просив ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 930 грн. Відзив обґрунтований тим, що хоча сторони разом і не проживають, однак перебувають у шлюбі. Відповідач ОСОБА_3 надає матеріальну допомогу на утримання дітей, про що зазначає і сама позивачка у позовній заяві, однак їй цих коштів не вистачає. Зазначив, що позивачка раніше не мала жодних претензій до відповідача з приводу надання матеріальної допомоги дітям, оскільки особисто відмовилася стягувати раніше присуджені аліменти на утримання старшої дочки. Зазначив, що до березня 2015 року відповідач був офіційно працевлаштований, після чого звільнений з роботи. З того часу відповідач має мінливий неофіційний заробіток, якого в умовах дійсної економічної ситуації країні ледь вистачає для забезпечення життєдіяльності. Крім власних неповнолітніх дітей, на утриманні у відповідача перебуває його мати ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає разом з ним та потребує систематичного догляду і лікування. Мати являється пенсіонером, інвалідом ІІ групи, хворіє на астму (супроводжується також високим тиском), що тягне за собою необхідність постійного догляду та придбання ліків,сума за які перевищує розмір пенсійного забезпечення останньої. Зазначив, що позивачка не проживає постійно з дітьми, оскільки працює за кордоном, у Росії. Вихованням та доглядом дітей займається мати позивачки ОСОБА_9 Відповідачу про це було відомо від вказаної особи, так як він надсилав грошові кошти на утримання дітей саме на її рахунок і переважно вона була розпорядником коштів. Просив позов задовольнити частково (а.с.22-25).

19.02.2018 року позивачка ОСОБА_2 надала до суду відповідь на відзив. Зазначила, що відповідач зобовязаний утримувати дочку ОСОБА_7 до її повноліття, тому він мусить знайти підходящу роботу, щоб отримувати доходи на які він зобовязаний утримувати дочку. Відповідач сам матеріально забезпечений, працює офіційно в Польщі та має карту поляка, проживає з іншою жінкою без реєстрації шлюбу та спільно утримують її трьох дітей. Відповідач офіційно отримує доходи в Польщі, які становлять 20000-25000 грн. на місяць, тому вважає розмір аліментів, які вона просить стягувати з відповідача в сумі 2500 грн. щомісячно на утримання дочки ОСОБА_7 це ще дуже мала сума аліментів, якщо взяти до уваги, що аліменти на одну дитину мають бути в розмірі 1/4 частини, якщо батько дитини працює офіційно. Відповідач є працездатним, не являється інвалідом, тому може і зобовязаний утримувати свою неповнолітню дочку. Крім утримання неповнолітніх дітей, на утриманні позивачки знаходиться її матір ОСОБА_9, яка являється інвалідом ІІІ групи та проживає разом з нею та дітьми та потребує лікування. Позивачка матеріально допомагає матері, а саме надає їй кошти на лікування. У звязку з тим, що відповідач не надає їй належного матеріального утримання на неповнолітніх дітей, вона вимушена була поїхати на заробітки в Росію, щоб її діти мали все необхідне для проживання. Якщо взяти до уваги, що відповідач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4, а середня заробітна плата за ІІІ квартал 2017 року становила 7516 грн., то вважає, що аліменти в твердій грошовій сумі 2500 грн. є адекватною та необхідною сумою аліментів на утримання дочки( а.с.40).

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не зявилася, в поданій до суду позовній заяві просила розгляд справи провести у її відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

20.03.2018 року представник відповідача - адвокат ОСОБА_1 надав письмові заперечення щодо відповіді на відзив, в яких зазначив, що позивачка ОСОБА_2 не довела обґрунтованість розміру аліментів в сумі 2500 грн. щомісячно, не навела доказів твердження щодо обставин фінансової забезпеченості відповідача в розмірі 20000-25000 грн., наявності карти поляка, утримання трьох дітей іншої жінки. Відповідач не працевлаштований, має на утриманні матір-інваліда, за період з першого по четвертий квартал 2017 року доходів не отримував. Зазначив, що позивачка не обґрунтувала якого саме лікування потребує її мати ОСОБА_9, які лікарські засоби прописані щомісячно, яка їх вартість, який діагноз хвороби у матері чи будь - що інше. Крім того ОСОБА_9 має власну сімю, проживає та перебуває у шлюбі з ОСОБА_10 Вважає розмір аліментів у сумі 2500 грн. на одну дитину, про які просить позивачка непомірними для відповідача. Представник відповідача адвокат ОСОБА_1 просив прийняти рішення відповідно до прохальної частини поданого ним відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 20.03.2018 року закрито підготовче провадження у даній справі та справа призначена до судового розгляду по суті.

В судове засіданні позивачка ОСОБА_2 не зявилася. У поданій до суду позовній заяві та у відповіді на відзив просила справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 визнав частково з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 930 грн. Вважає заявлений позивачкою розмір аліментів в сумі 2500 грн. необґрунтованим. Зазначив, що позивачка не довела чому саме цей розмір аліментів має бути стягнений на утримання дочки. Заявлений розмір аліментів є значним для відповідача ОСОБА_3, оскільки він офіційно не працевлаштований, крім своїх неповнолітніх дітей, має на утриманні матір, яка є інвалідом ІІ групи. Відповідач добровільно надає допомогу на утримання дітей, що визнається самою позивачкою у позовній заяві. Діти проживають з матірю позивачки, оскільки сама позивачка перебуває на заробітках за кордоном та періодично приїжджає додому. Відповідач матері позивачки неодноразово на її рахунок надсилав кошти для дітей. Зазначив, що причиною виникнення зазначеного спору щодо розміру аліментів на утримання дитини є подача відповідачем ОСОБА_3 до суду позову про розірвання шлюбу. Крім того, позивачка має намір звернутися до суду з заявою про збільшення розміру аліментів на утримання старшої дочки. Просив позов задовольнити частково.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити частково враховуючи таке.

Згідно ст.180 СК України - батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ст.182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення;наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; ст.184 СК України - суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України ліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про одруження сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 03.02.2001 року року у Жмеринському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, за актовим записом №17 (а.с.4). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6) та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7), в свідоцтвах про народження яких записаний батьком відповідач по справі ОСОБА_3 Згідно свідоцтва про зміну імені позивачка змінила своє прізвище та імя «Гурська Юлія» та «Андреєва Юліана» (а.с.5). Відповідно довідки квартального комітету «Доваторський» 28.11.2017 року діти ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживають разом з матірю ОСОБА_2 та перебувають на її утриманні (а.с.9). Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду від 27.02.2009 року з відповідача ОСОБА_3 присуджено стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів щомісяця (а.с.8). Згідно відомостей ВП - спецрозділ від 10.01.2018 року виконавчого листа про стягнення аліментів на виконанні у Жмеринському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Вінницькій області не перебуває, позивачка відмовилася від стягнення з нього аліментів в примусовому порядку та виконавчий лист їй було повернуто (а.с.27). Згідно довідки відділу статистики у Жмеринському району від 31.01.2018 року №01-20/427 заробітна плата по м.Жмеринка за І квартал 2017 -5718 грн., за ІІ квартал 2017 року 6750 грн., за ІІІ 2017 року -7516 грн. (а.с.41). Мати відповідача ОСОБА_11 є пенсіонером (а.с.29), інвалідом другої групи безстроково (а.с.30-31,42). Згідно інформації Жмеринської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області про платника податку ОСОБА_3 інформація про доходи отримані ним за період 1 квартал 2017 року -4 квартал 2017 року відсутня (а.с.59).

При визначенні розміру аліментів судом враховано, що позивачка наполягає на стягненні аліментів в твердій грошовій сумі. Стан здоровя платника аліментів задовільний, має на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_11, яка є інвалідом 2 групи. Судом враховано те, що відповідач не має постійного місця роботи, тобто його дохід є нерегулярним та мінливим, є працездатною людиною, може працювати, він згоден надавати матеріальну допомогу на дитину.

Суд частково приймає заперечення відповідача в частині того, що він не може сплачувати аліменти вказані позивачкою у позовній заяві, однак розмір який згоден платити відповідач, а саме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 930 грн. є не достатнім для забезпечення необхідних умов життя дитини і буде суперечити її інтересам, виходячи із встановлених обставин справи. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обовязків утримувати дитину, судом не встановлено.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 зобовязаний та може надавати на утримання дитини аліменти в розмірі 1450 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_6 сума є необхідною та достатньою, законною та такою, що відповідає потребам дитини на даний час.

Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, буде гарантією прав дитини, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити необхідні умови життя, навчання та виховання дитини, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст.155 СК України.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України (частина 7 статті 7 СК України).

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в інтересах дитини.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі наведенного, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави.

Керуючись статтями ст.ст. 3, 11, 12, 13, 141, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 89, 259, 263-265 ЦПК України, на підставі ч.3 ст.51 Конституції України, ст.ст.180,181,182,184 Сімейного кодексу України, ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 (ід.н.), уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, жительки м. Жмеринка Вінницької області, вул. Некрасова, 4, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, 28 червня 2011 року у твердій грошовій сумі 1450 ( одна тисяча чотириста пятдесят ) грн. щомісяця, починаючи з 30 листопада 2017 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 28 червня 2029 року, а також стягнути на користь держави суму судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя