Справа № 396/689/18
Провадження № 2/396/359/18
РІШЕННЯ

Іменем України

13.06.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря судового засідання: Пономаренко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м.Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу№ 396/689/18 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", від імені якого діє представник Чепіга Дмитро Олексійович до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 24.11.2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 700.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно умов договору сторони погодили відповідні базові процентні ставки за користування кредитними коштами, а також визначили відповідальність за порушення строків сплати платежів.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2018 року має заборгованість в розмірі 11215,99 грн., тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

03.05.2018 року було відкрито провадження у справі, призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до судового розгляду на 25.05.2018 року на 08:40 годину. Роз'яснено та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ч.3 ст.178 ЦПК України - п'ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

25.05.2018 року представником відповідача ОСОБА_3, що діє на підставі договору про надання правової допомоги, відповідно до вимог ЦПК України, подано відзив на позовну заяву, де він позов не визнав та подав письмову заяву (клопотання) про застосування строку позовної давності. Представник відповідача у своєму відзиві вказує на те, що на момент отримання кредиту відповідач ОСОБА_2 являлася неповнолітньою особою, їй було 16 років. Вона являлася ученицею 11 класу і ніякого доходу не мала. Згоду на отримання кредиту неповнолітньою особою батьки відповідача не надавали.

Також відповідно до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ "Приватбанк" кредитний ліміт до досягнення особою 18 років повинен становити "0" (нуль) грн.

Крім того, представник відповідача зазначає, що між позивачем та відповідачем не було дотримано передбаченої законодавством письмової форми кредитного договору. Відповідач ОСОБА_2 не підписувала "Умови та Правила надання банківських послуг", працівники позивача відповідача з ними не ознайомили. Отже вказані "Умови та Правила надання банківських послуг" не є складовою частиною договору.

Представник відповідача також акцентує увагу суду на тому, що факт надання позивачем грошових коштів відповідачу, може бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, проте позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, а тому вимоги позивача необгрунтовані належними та допустимими доказами.

Крім того, представник відповідача зазначив, що розрахунок заборгованості не оформлений належним чином, не має зазначення прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, підпису цієї особи та печатки банку, отже слугувати належним доказом не може.

Представник відповідача також заявляє про застосування загального і спеціального строку позовної давності до основної вимоги та вимоги про стягнення штрафних санкцій, як однієї з обставин для відмови в задоволенні позову.

Крім того, представник відповідача надав розрахунок заборгованості за договором, згідно з яким: заборгованість відповідача станом на 24.05.2018 року становить 0 грн.

До відзиву відповідачем надано фіскальний чек ПН55 від 25.05.2018 року, на підтвердження направлення на адресу позивача копії відзиву та доданих документів.

Від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутністю, позов підтримує у повному обсязі, просить суд позов задовольнити, не заперечує проти прийняття заочного рішення.

06.06.2018 року представником позивача ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності, до суду подано відповідь на відзив, до якого дадано докази укладення кредитного договору та наявність невиконаних кредитних забов'язань, а саме: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача, виписка по рахунку, фото клієнта з карткою.

Щодо форми кредитного договору представник позивача зазначила, що при офрмленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком та клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а тому банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку, що складають Договір про надання банківських послуг. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку www.privatbank.ua складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 - ключем до карткового рухунку є пластикова Картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон який вказав відповідач. За Допомогою встановлених ключів до карткового рахунку відповідачу надано можливість здійснювати Дистанційне обслуговування.Таким чином Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 7 років, позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку.

Щодо ознайомлення з Умовами кредитування представником позивача зазначено, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 24.11.2010 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_2 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна'' та особистим підписом засвідчила (в), що " Я згодна (ен) з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" власноруч підписана Відповідачем, з якої чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Стосовно оформлення договору до досягнення клієнтом повноліття представник позивача зазначає, що залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням електронних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми. Згідно укладеного договору Банком відкрито відповідачу банківський рахунок з встановленням дебетово - кредитної схеми, з початковим встановленим кредитним лімітом в розмірі 0грн. Положеннями Глави 6 Постанови НБУ№ 492 від 12.11.2003 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» встановно, що неповнолітні особи віком від 16 до 18 років відкривають поточні рахунки в загальному порядку встановленому для повнолітніх осіб. Згідно виписки по картрахунку вбачається, що до 26.06.2012 року відповідачу Банком відкрито рахунок з нульовим кредитним лімітом, що не суперечить чинному законодавству, адже особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років мають право самостійно укладати договори про відкриття банківських рахунків. 26.06.2012 року (вже після досягнення Клієнтом повноліття) Банком на підставі раніше укладеного договору про надання банківського обслуговування в межах діючої платіжної схеми збільшено кредитний ліміт на картрахунку з 0 грн. до 700 грн. Можливість збільшення кредитного рахунку Банком передбачений умовами договору, а саме п. 2.1.1.2.3. Пунктом 2.1.1.2.4. УіП встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Додатково повідомляємо, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження.

Щодо посилання відповідача на Закон України "Про захист прав споживачів" представник позивача вказує, що вказаний нормативний акт не поширюється на спірні правовідносини. Так вищевказаний Закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тобто відповідач не правомірно в даному випадку посилається на вищевказаний Закон.

Щодо посилання на невідповідність позовної заяви вимогам оформлення документів представник позивача зазначає, що ОСОБА_2 безпідставно посилається на положення ДСТУ 4163-2003, адже цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи: постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності (далі - організацій). Натомість ні Умови та правила надання банківських послуг, ні розрахунок заборгованості не входить до переліку організаційно-розпорядчих документів, а тому положення ДСТУ 4163-2003 не поширюються на оформлення документів доданих до позовної заяви. Крім того, зазначає, що розрахунок заборгваності підписаний представником ПАТ КБ Приватбанк Чепіга Д. О. Матеріали справи містять довіреність, видану на ім'я зазначеного представника, якою передбачено право працівника посвідчувати копії документів та підписувати розрахунки заборгованості.

Щодо строків позовної давності заначено, що згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. По даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 12.2015 року, (довідка про видачу кредитних карт додається). Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 07.04.2018 року - до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які Відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду.

Крім того, щодо застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені представник позивача зауважує, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов'язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими повністю та в позові слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Судом встановлено, що 24.11.2010 року між позивачем і відповідачем укладено договір № б/н згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 700.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановлено банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві (а.с. 9).

Відповідно до ст. 32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право:

1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами;

2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом;

3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи;

4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку).

Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону.

Зі змісту зазначеної норми закону убачається, що неповнолітня у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років самостійно без згоди батьків не мала права укладати кредитну угоду з банком.

Встановлено, що на момент підписання договору 24.11.2010 року відповідач ОСОБА_2 являлася неповнолітньою особою, їй виповнилось повних 16 років, що підтверджується копією паспорта (а.с.35). Натомість, згода на отримання кредиту неповнолітньою особою від її батьків (усиновлювачів) або піклувальників в матеріалах, доданих до позовної заяви, відсутня.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази щодо надання згоди батьками або піклувальниками відповідача на укладення цього кредитного договору в справі відсутні.

Таким чином судом встановлено, що 24.11.2010 року відповідач підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримала кредит розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, однак на момент укладення даного правочину відповідачу виповнилось лише повних 16 років, тобто кредитний договір було укладено з неповнолітньою фізичною особою в стані неповної цивільної дієздатності, докази щодо надання згоди батьками на укладення цього кредитного договору в справі відсутні.

Характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов'язок позичальника регулярно в обов'язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Незважаючи на вказані вимоги закону працівники ПАТ КБ "ПриватБанк" достовірно знаючи про неповнолітній вік відповідача уклали з нею кредитний договір.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути: спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною другою ст. 222 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Однак суд враховує, що згідно з частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідач та його представник до суду із відповідним позовом про визнання правочину недійсним не звертався, суд розглядає справу в межах позовних вимог.

Верховний Суд України в постанові від 19.12.2012 року по справі №6-87цс12 висловив правову позицію щодо змісту зазначеної норми виклав в наступним чином - «правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності».

Аналізуючи питання застосування в судовій практиці постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Верховний Суд України в узагальнені від 01.01.2017 року вказав, що згідно з вимогами ст. 215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність правочину без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним. Як свідчить практика, суди не завжди розрізняють нікчемні та оспорювані правочини. У разі пред'явлення особою позову про визнання правочину недійсним суди не звертають уваги на підстави недійсності правочину, вказані позивачем, та належним чином не з'ясовують, до якого виду недійсних правочинів (нікчемний чи оспорюваний) відноситься правочин, що є предметом спору.

Вказане призводить до того, що інколи суди ухвалюють рішення про визнання недійсними правочинів, які є нікчемними в силу закону. При цьому суди не враховують, що нікчемний правочин не потребує визнання його недійсним судом. У разі ж встановлення підстав вважати правочин нікчемним суд повинен вказати в резолютивній частині рішення про його нікчемність та застосовувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

Правова позиція Верховного Суду України по справах №6-605цс16 та №6-2552цс16, викладена наступним чином: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (ч.1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину.

Зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочин у кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Разом з тим, передбачені ст. 216 ЦК України правові наслідки застосовуються лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним.

Однак ч. 2 ст. 221 ЦК України визначено, що у разі відсутності схвалення правочину він є нікчемним.

Оскільки ПАТ КБ "ПриватБанк" уклав кредитний договір з неповнолітнім на той час відповідачем, яка не мала право укладати такі угоди без згоди батьків, а ствердження такої згоди останніми матеріали справи не містять, тому у позові слід відмовити.

Крім цього, позивач звернувся до суду з даним позовом з тривалим пропуском трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, але враховуючи те, що суд прийшов до висновку про необхідність відмови в позові по суті, суд даного питання не вирішує.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 30-32, 221, 222, ЦК України ст. 10, 141, ст., ст. 264, 265, 274 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", від імені якого діє представник Чепіга Дмитро Олексійович до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Кіровоградської області або через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: О. А. Гарбуз