Справа № 752/4166/18
Провадження № 2/752/3637/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 травня 2018 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

за участю секретаря Мархотка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» про скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

28.02.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» № 779 к від 23.11.2017 року про відсторонення ОСОБА_1 від посади;

- стягнути з ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 26 083,20 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначила про те, що наказом ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» № 779 к від 23.11.2017 року ОСОБА_1 відсторонено від посади експерта відділу реєстрації лікарських засобів за повним досьє Управління експертної роботи Департаменту експертизи реєстраційних матеріалів Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України». Вважає вказаний вище наказ незаконним з двох підстав. По-перше, посилається на те, що оспорюваний наказ було видано відповідачем на підставі листа слідчого Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві. По-друге, вказує, що ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.11.2017 року, якою позивача відсторонено від посади, містила помилки, і фактично вказаною ухвалою позивача було відсторонено від посади, яка не передбачена штатним розписом відповідача, і стосувалась зовсім іншої юридичної особи, аніж відповідача, а ухвалу про виправлення помилок від 23.11.2017 року, відповідачем фактично отримано 27.11.2017 року, тобто вже після видання оспорюваного наказу.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01.03.2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

У судовому засіданні 11.05.2018 року позивач, її представник, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши пояснення, заперечення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

23.11.2017 року директором ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» ОСОБА_2 видано наказ № 779 к, яким ОСОБА_1, експерта відділу реєстрації лікарських засобів за повним досьє Управління експертної роботи Департаменту експертизи реєстраційних матеріалів Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України», відсторонено від посади з 24.11.2017 року по 16.01.2018 року без збереження заробітної плати (а.с. 4).

Вказаний наказ видано на виконання ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.11.2017 року у кримінальному провадженні № 0000005 від 11.01.2017 року, що вбачається зі змісту самого наказу.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.11.2017 року у кримінальному провадженні № 0000005 від 11.01.2017 року ОСОБА_1 відсторонено від займаної посади строком на два місяці, тобто до 16.01.2018 року (а.с. 5-6).

З тексту зазначеної ухвали вбачається, що в останній слідчим суддею було допущено описки в одній літері в частині назви посади позивача та назви підприємства відповідача, які ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2017 року виправлено (а.с. 8).

Згідно ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, а також гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

У зв'язку із цим будь-які обмеження щодо реалізації зазначеного права, у тому числі відсторонення особи від посади під час кримінального провадження, повинні мати обмежений, тимчасовий характер, здійснюватись виключно з підстав та у порядку, передбачених КПК України.

Згідно положень ст. 46 Кодексу законів про працю України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння, відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках, передбачених законодавством.

За змістом положень ст. 154 Кримінального процесуального кодексу України, відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу.

Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 157 Кримінального процесуального кодексу України, копія ухвали надсилається особі, яка звернулась з відповідним клопотанням, підозрюваному чи обвинуваченому, іншим заінтересованим особам не пізніше дня, наступного за днем її постановлення, та підлягає негайному виконанню в порядку, передбаченому для виконання судових рішень.

Згідно ст. 533 Кримінального процесуального кодексу України, вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов'язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних і юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Віднесення прийняття процесуального рішення про застосування заходів забезпечення кримінального провадження до виключної компетенції суду відповідає європейським стандартам у галузі прав людини. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Клас та інші проти Федеративної Республіки Німеччини» (1978 р.) зазначено, що принцип верховенства права виходить, зокрема, з того, що втручання органів виконавчої влади у справа окремих осіб, повинно перебувати під ефективним контролем, який звичайно має бути забезпечений судовою системою, у всякому разі, як останньою інстанцією.

Судом розглядом встановлено, що оспорюваний наказ № 779 к від 23.11.2017 року видано відповідачем на підставі та на виконання ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.11.2017 року про відсторонення позивача від займаної посади, яка підлягала негайному виконанню.

Суд критично ставиться до доводів позивача з приводу того, що ухвалою слідчого судді від 16.11.2017 року позивача відсторонено від посади, яка не передбачена штатним розписом відповідача, та стосувалась іншої юридичної особи, аніж відповідач, оскільки судом достовірно встановлено, що у вказаній ухвалі слідчим суддею було допущено описки в одній літері в частині назви посади позивача та назви підприємства відповідача, які ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.11.2017 року виправлено.

Крім того, суд відхиляє доводи позивача про видання оспорюваного наказу на підставі листа слідчого органу Національної поліції, оскільки з матеріалів справи вбачається, що оспорюваний наказ видано відповідачем на підставі та на виконання ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.11.2017 року у кримінальному провадженні № 0000005 від 11.01.2017 року, що вбачається зі змісту самого наказу, а та обставина, що вказана ухвала слідчого судді направлена відповідачу слідчим Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві супровідним листом від 23.11.2017 року (а.с. 51), у будь-якому випадку не є підставою для скасування наказу та визнання його незаконним.

Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що ухвала про виправлення описок від 23.11.2017 року в ухвалі слідчого судді від 16.11.2017 року, фактично отримання відповідачем лише 27.11.2017 року, оскільки питання про відсторонення позивача від займаної посади по суті вирішено ухвалою слідчого судді від 16.11.2017 року, а не ухвалою від 23.11.2017 року.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За змістом положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Враховуючи наведене, суд надходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання наказу № 779 к від 23.11.2017 року ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» незаконним та його скасування, а також для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, внаслідок чого у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 16.05.2018 року.

Суддя