Справа № 401/218/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі : головуючого - судді Іващенко В.М., за участю секретаря судових засідань Сулими І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Світловодську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" про захист прав споживача, визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Укрсиббанк" про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним. Свій позов мотивує тим, що 11 грудня 2015 року він уклав з ПАТ "Укрсиббанк" кредитний договір, відповідно до якого отримав 386317 гривень 17 копійок, з метою реструктуризації заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 05.05.2008 року, укладеного з тим же Банком для придбання квартири АДРЕСА_1. Сума кредиту складала 38300 доларів США, що дорівнювало 193415 гривень. Забезпечення виконання зобов'язання за договором полягало у заставі вищевказаної квартири.

Через стрімке зростання курсу долара стало неможливо виконувати умови кредитного договору і борг почав накопичуватись. 11 грудня 2015 року Банк запропонував оформити новий кредит в національній валюті, за рахунок якого погасити заборгованість по договору від 05.05.2008 року. Побоюючись втратити житло, ОСОБА_2 11 грудня 2015 року, уклав договір про надання споживчого кредиту, при цьому не мав часу визначитись із доцільністю укладення даного договору. Вважає, що укладенню вказаного вище договору передували тяжкі обставини-загроза втратити квартиру, а тому просить визнати цей договір недійсним, так як уклав його через тяжкі обставини та на вкрай невигідних умовах, що не відповідало його внутрішній волі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що дійсно 11 грудня 2015 року уклав з банком договір споживчого кредиту з метою погашення боргу за кредитним договором від 05.05.2008 року. Рішення про укладення споживчого договору від 11 грудня 2015 року приймалось в той же день, як представник банку запропонував в такий спосіб погасити заборгованість за попереднім кредитом і в таким чином зберегти квартиру, яка є предметом застави. В подальшому ознайомившись з умовами договору виявилось, що цей споживчий кредит містить вкрай невигідні умови. Через складне матеріальне становище виконувати умови договору в повному обсязі було неможливо, і відповідно в подальшому суму заборгованості було стягнуто за рішенням суду.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та визнати споживчий договір від 11 грудня 2015 року недійсним, посилаючись на те, що цей договір був укладений з метою збереження квартири, яка є предметом застави, та на вкрай невигідних для позичальника умовах. Вказує, про наміри ОСОБА_2 виконувати рішення суду про стягнення заборгованості кредитним договором, однак вважає, що цей договір повинен бути визнаний судом недійсним.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, просив справу розглядати без його участі, надав до суду відзив у якому вказує про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2, так як договір від 11 грудня 2015 року був укладений з позичальником за його згоди, з умовами кредитування він був ознайомлений так як і поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Жодних підстав для визнання споживчого договору не дійсним не має, так як він укладений в письмовій формі з дотриманням вимог Цивільного кодексу України, щодо такої категорії договорів.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснили, що вони є батьками ОСОБА_2, який дійсно перебував у складній ситуації, так як його сім'я могла втратити житло і він вимушений був укласти споживчий договір з банком 11 грудня 2015 року, по якому вони виступили поручителями. Підготовка та укладення вказаного договору відбувалось протягом одного дня, при цьому з текстом договору сторони ознайомлювалися поверхнево, представник банку вказував про доцільність укладення договору з метою поліпшення ситуації з погашенням попереднього кредиту.

Свідок ОСОБА_2 пояснила, що вони з чоловіком у 2015 році перебували у складній ситуації, через можливість втратити своє житло і чоловік вимушений був укласти договір у 2015 році з метою погашення кредиту 2008 року, це питання вирішувалось протягом одного дня і часу на обдумування в них не було.

Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Із договору про надання споживчого кредиту №0 від 11 грудня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 386317,23 гривень з метою погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.05.2008 року. Вказаний договір скріплено підписами та печаткою банку(а.с.10).

Згідно договору про надання споживчого кредиту №0 від 05 травня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 38300 доларів США, поручителями за даним договором виступили ОСОБА_4 та ОСОБА_3(а.с.11).

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2(а.с.15-17).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 10.11.2017, заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ "Укрсиббанк" станом на 25.10.2016 року по процентах за користування кредитом, що нараховані за процентною ставкою 20,9 річних, згідно договору про надання споживчого кредиту від.11.12.2015 року становить 58838,74грн.(а.с.23-28).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2017 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ "Укрсиббанк" заборгованість за кредитним договором №0 від 11 грудня 2015 у розмірі 452405,60грн.(а.с.29-30).

Згідно ст.233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Пункт 6.3 кредитного договору від 11.12.2015 року містить підписи сторін договору і відповідно підписуючи текст цього договору ОСОБА_2 підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі з сумою кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками.

Позивач та його представник просили суд про визнання недійсним споживчого договору від 11.12.2015 року, при цьому вказуючи про бажання виконувати рішення суду про стягнення заборгованості, за тим же договором - заперечують самі собі, так як наслідком визнання договору недійсним повинен бути перегляд рішення суду, яке позивач збирається виконувати, з відмовою у задоволенні вимог банку. Підставою для ухвалення рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_2 був діючий договір про надання споживчого кредиту від 11.12.2015 року.

В судовому засіданні встановлено, що договір про надання споживчого кредиту №0 від 11 грудня 2015 року укладено між банком та ОСОБА_2 з дотриманням вимог, передбачених ст.ст.626, 638, 1054 ЦК України та інших вимог передбачених чинним законодавством. Вказаний договір був наслідком вільного волевиявлення сторін про їх кредитні відносини.

Твердження позивача про те, що він не ознайомлювався в повній мірі з текстом договору, та не в повній мірі розумів наслідки договору, є нічим іншим як небажання виконувати умови договору.

Покази свідків, що є родичами позивачу, а двоє з них є поручителями за оспорюваним договором, які фактично збігаються з позицією позивача у справі, суд оцінює як бажання допомогти ОСОБА_2 вийти із складної фінансової ситуації, і за своїм змістом підтверджують встановлені судом обставини.

В період укладення оспорюваного договору ОСОБА_2 перебував у складній життєвій ситуації, однак не можна стверджувати, що кредит в сумі 386317,23 гривень від 11.12.2015 року був наданий ОСОБА_2 на вкрай невигідних умовах, так як укладаючи цей договір він мав на меті виконати зобов'язання по договору від 05 травня 2008 року, який для нього був більш невигідний тому, що сума зобов'язання зростала через стрімке підвищення курсу долара США. Крім того умови кредитування, що були застосовані до договору були аналогічними тим, що застосовувались і застосовуються банком до даного часу, а їх текст є загальновідомим.

Відповідно до ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Однією з підстав для відмови в задоволенні позову є неможливість реалізувати наслідки визнання правочину недійсним, так як кредитні кошти за договором від 11.12.2015 року, були спрямовані самим же банком на погашення заборгованості за договором споживчого кредиту від 05.05.2008 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно, що у випадку відмови в задоволенні позову судовий збір стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.216, 233, 626, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 141, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" про захист прав споживача, визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду В.М.Іващенко

30.05.2018