Постанова

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 640/7641/17-ц

провадження № 61-1422 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Харківський національний університет будівництва та архітектури,

третя особа - Міністерство освіти і науки України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Харківського національного університету будівництва та архітектури на рішення Київського районного суду

м. Харкова у складі судді Золотарьової Л. І. від 25 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Карімової Л. В., від 29 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Харківського національного університету будівництва та архітектури, третя особа - Міністерство освіти і науки України, про стягнення заборгованості з виплати соціальної стипендії.

Позовну заяву мотивовано тим, що у серпні 2013 року він був зарахований до Харківського національного університету будівництва та архітектури на денну форму навчання, за рахунок коштів державного бюджету, поза конкурсом, на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі - Закон), як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років. Факт наявності підземного стажу роботи його батька більше 15 років надавав йому право на отримання з вересня 2013 року соціальної стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до

статті 5 Закону. Однак, відповідач з червня 2014 року по грудень 2016 року виплачував йому лише академічну стипендію за успішне навчання, значно меншу за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб. А в червні 2014 року, з лютого 2015 року по червень 2015 року та з липня

2016 по грудень 2016 року відповідач не виплачував стипендію взагалі, не зважаючи на те, що стипендія, на яку він має право, є соціальною, була гарантована державою та на час спірних правовідносин не залежала від успішності навчання студента. Сума заборгованої соціальної стипендії, що складає різницю між сумою соціальної стипендії відповідно до

статті 5 Закону (41 044 грн) та сумою виплаченої стипендії

(14 952 грн 13 коп) становить 26 091 грн 87 коп., яку просив стягнути з відповідача з урахуванням суми інфляційних втрат у розмірі

7 609 грн 81 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з Харківського національного університету будівництва та архітектури на користь ОСОБА_4 суму ненарахованої та невиплаченої соціальної стипендії у розмірі

26 091 грн 87 коп., інфляційні втрати - 7 609 грн 81 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не виплачувалася позивачу соціальна стипендія у розмірі, встановленому статтею 5 Закону, а тому є всі підстави для стягнення з університету на користь позивача заборгованості з виплати такої стипендії.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу Харківського національного університету будівництва та архітектури залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалу суду апеляційного суду мотивовано тим, що права позивача, передбачені Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу, ніж підзаконний нормативно-правовий акт - Порядок призначення і виплати стипендій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року, а тому саме його положення підлягають застосуванню у разі, коли норми підзаконного акту суперечать нормам Закону, були порушені, а тому підлягають захисту.

У касаційній скарзі Харківський національний університет будівництва та архітектури просить скасувати судові рішення із закриттям провадження у справі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у відповідача відсутні бюджетні асигнування на виплату студентам стипендій у розмірі прожиткового мінімуму. Відповідно до частини п'ятої статті 62 Закону України «Про вищу освіту» розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України 12 липня 2004 року був затверджений Порядок призначення і виплати стипендій, яким керуються навчальні заклади. Цей порядок не передбачає призначення соціальних стипендій на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської справи». Позивачем не надано доказів того, що обов'язок з виплат стипендії, передбачений зазначеною нормою, покладений саме на університет.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_4 у серпні

2013 року зарахований до архітектурного факультету вищого навчального закладу IV рівня акредитації Харківського національного університету будівництва та архітектури на денну форму навчання, за рахунок коштів державного бюджету, поза конкурсом, на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років.

Відповідно до довідки управління Пенсійного фонду України у

м. Дзержинську Донецької області від 26 червня 2013 року

ОСОБА_5 перебуває на обліку з 6 січня 2012 року як отримувач пенсії по 3 групі інвалідності від професійного захворювання. Загальний стаж ОСОБА_5 складає 21 рік 2 місяці 23 дні, в тому числі стаж з повним робочим днем під землею - 17 років 7 місяців 24 дні.

ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_4

Згідно з довідками про доходи, позивачу було нарахована стипендія за: червень 2014 - 00 грн, з липня по жовтень 2014 - по 730 грн, листопад

2014 - 757 грн 01 коп., грудень 2014 - 775 грн 26 коп.; січень 2015 - 789 грн 86 коп., лютий - червень 2015 - 00 грн, липень - вересень 2015 - по

730 грн, жовтень 2015 - 920 грн, листопад - грудень 2015 по 825 грн.; січень - червень 2016 - по 825 грн., липень - грудень 2016 - 00 грн.

Судами установлено, що нарахування стипендії позивачу здійснювалось на підставі Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про вищу освіту» (чинного на час вступу позивача до вищого навчального закладу), держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини другої статті 54 Закону України «Про вищу освіту» студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій відповідно до законодавства.

Згідно з частиною другою, п'ятою статті 62 Закону України «Про вищу освіту» в редакції від 1 липня 2014 року, особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв'язанні соціально-побутових проблем шахтарів.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанції, встановивши, що позивач належить до категорії студентів, які є дітьми шахтарів, та має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, проте фактично відповідачем йому виплачувалась стипендія, яка була нижчою за цей розмір, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у зазначеному вище розмірі та за вказаний вище період з урахуванням компенсації у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Висновки судів попередніх інстанцій також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах

від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2981цс15, від 1 червня 2016 року у справі № 6-1044цс16, від 1 червня 2016 року у справі № 6-929цс16.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності бюджетних асигнувань на виплату студентам стипендій у розмірі прожиткового мінімуму згідно зі статтею 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та щодо неналежного відповідача у справі, безпідставні, оскільки вказаною нормою виплата зазначених стипендій не поставлена в залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, в якому навчається студент. Реалізація особою права, пов'язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, про що вказано в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України».

Доводи касаційної скарги про те, що судам до спірних правовідносин слід було застосовувати положення частини п'ятої статті 62 Закону України «Про вищу освіту» є необґрунтованими, оскільки стаття 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» є спеціальною нормою, що визначає виключення із правил, щодо кола осіб, яким призначається спеціальна стипендія, в той час коли частина п'ята статті 62 Закону України «Про вищу освіту» є загальною нормою і регулює відносини пов'язані з реалізацією права на стипендію взагалі.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Харківського національного університету будівництва та архітектури залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта