АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/761/18Головуючий по 1 інстанції - Середа Л.В.
Категорія: 27 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - ОСОБА_4, ОСОБА_5;

особа, що подає апеляційну скаргу - ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.03.2018 року, ухваленого під головуванням судді Середи Л.В. в залі Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області о 8 год. 40 хв., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошової заборгованості, - :

в с т а н о в и л а :

09.08.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення грошової заборгованості за борговими розписками.

Позивач ОСОБА_3 позовні вимоги обгрунтовує тим, що в березні 2011 року у його домоволодінні було викрадено металічні предмети й домашній інвентар, зокрема: три металеві кутники шириною 125 мм та довжиною 2 м, металеві труби, діаметром 80 мм та довжиною 4 м, металевий бак, об'ємом 300 літрів, паливний бак від автомобіля.

Позивач вказує, що в ході проведення слідства була встановлена причетність ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до вчинення вказаної крадіжки, які на час вчинення вказаного кримінального правопорушення були неповнолітніми. ОСОБА_3 вказує, що із батьками неповнолітніх позивачем було досягнуто згоди щодо добровільного відшкодування ними майнової шкоди за викрадені речі, а взамін ОСОБА_6 відмовився від кримінально-правових претензій до неповнолітніх осіб, тому вони отримали процесуальний статус свідків. Однак, після завершення розслідування та постановлення вироку суду з боку відповідачів та їх батьків так і не було відшкодовано майнової шкоди, заподіяної крадіжкою майна,. Згодом сторонами було домовлено про написання боргових розписок щодо зобов'язання відповідачів сплатити грошові кошти за спричинену майнову шкоду. Згідно розписок кожен із відповідачів мав повернути позивачу ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 8500 грн., але у встановлені терміни жоден із відповідачів свої зобов'язання не виконав та кошти позивачу не повернув, а тому останній звернувся до суду із даним позовом про стягнення із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказаних коштів в примусовому порядку, посилаючись на написані ними розписки.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошової заборгованості - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. ОСОБА_3 вважає, що рішення винесене за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи. Також він вважає, що рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховано та не надано належної правової оцінки в якості доказу наявним у справі письмовим поясненням відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які свідчать про участь вказаних осіб у вивезенні й реалізації викраденого з домоволодіння позивача майна. Так, судом першої інстанції не враховано, що письмові розписки про повернення коштів написано власноруч ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вже після постановлення вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.12.2012 року у кримінальній справі № 2306/1107/12 та жодним чином не стосуються вини засудженого ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки, оскільки в даному випадку грошові зобов`язання у відповідачів виникли не з підстав прийнятого вироку, а з підстав визнання відповідачами своєї вини у незаконному вилученні із домоволодіння ОСОБА_3 металевих виробів та іншого майна. ОСОБА_3 вказує, що відповідачами без жодного примусу та шляхом вільного волевиявлення було власноручно складено боргові розписки щодо зобов`язання сплатити грошові кошти за спричинену ОСОБА_3 майнову шкоду (пропорційно участі кожної особи у заподіянні шкоди). ОСОБА_3 просить скасувати повністю рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.03.2018 року у цивільній справі № 695/2244/17 про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення коштів за борговими розписками та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_3 та стягнути із відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за розписками від 03.02.2017 року грошову заборгованість в загальній сумі 17 000 грн., судові витрати за розгляд даної цивільної справи покласти на відповідачів.

08 травня 2018 року на адресу апеляційного суду Черкаської області від представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 надійшов відзив на апеляційну скаргу. В відзиві ОСОБА_8 зазначає, що рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.03.2018 року є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстав для скасування даного рішення, на які посилається ОСОБА_3 - відсутні. Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 у відзиві просить залишити апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 без задоволення, а судове рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.03.2018 року без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справа в суді апеляційної інстанції розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, але без виклику сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової заборгованості згідно наданих розписок, суд першої інстанції виходив з того, що застосування позивачем норм ст. 1166 ЦК України при розгляді справи та стягнення коштів з відповідачів є безпідставними, оскільки вина відповідачів у вчиненні шкоди заподіяної позивачу належним чином не доведена, так як згідно вироку вказані особи не визнані винними у вчиненні крадіжки та до кримінальної відповідальності не притягувались, а з винної особи згідно частково задоволеного цивільного позову стягнуто кошти на користь потерпілого Суд першої інстанції також послався у рішенні, що у розписках від 03.02 2017 року відповідачі зобов'язуються повернути потерпілому кошти саме за скоєний ними злочин, але не зазначено особи потерпілого та персональних даних, кому саме повинні повернути кошти відповідачі. Тому суд дійшов висновку, що вказані розписки про повернення потерпілому коштів по 8500 грн. кожен , не можуть вважатись правочином, направленим на відшкодування майнової шкоди, тому слід відмовити у задоволенні вимог позивача з вказаним ним підстав.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_5 та ОСОБА_4 03.02.2017 року написали розписки, зі змісту яких вбачається, що останні за скоєний злочин зобов'язуються повернути потерпілому грошові кошти в сумі 8500,0 грн., кожен, та визначили строки повернення таких коштів в вказаній розписці (а.с.6-7).

Судом першої інстанції вказує, що в позові позивач ОСОБА_3 зазначає, що саме він є потерпілим у справі крадіжки з його домоволодіння металевих предметів та домашнього інвентарю, а відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_5 є причетними до вчинення вказаного злочину, а тому наявні підстави для стягнення із них розміру заподіяних збитків на підставі ст. 1166 ЦК України.

Згідно вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.12.2012 року, справа № 2306/1107/12, винним у скоєнні злочину, передбаченому ст. 185 ч. 3 КК України, а саме в крадіжці з домоволодіння по АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_11, та мало місце 28.03.2011 року визнано ОСОБА_7, якого засуджено до чотирьох років позбавлення волі (а.с. 31-33). Вказаним вироком цивільний позов потерпілого ОСОБА_3 задоволено частково та із ОСОБА_7 стягнута матеріальна шкода 6562 грн. та моральна шкода 1000 грн.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та вчинені вони цією особою.

Згідно до ч. 1 ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було встановлено, що винна особа, яка вчинила крадіжку у домоволодінні позивача ОСОБА_3 була встановлена та її вина доведена вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.12. 2012 року, та із засудженого ОСОБА_7 стягнуто завдану позивачу шкоду згідно задоволеного частково цивільного позову. Тобто з підстав заподіяння та відшкодування шкоди крадіжкою позивачу ОСОБА_3 існує судове рішення, яке набрало законної сили, а тому звернення до суду з позовом до відповідачів, які не визнані винними та не притягувались до відповідальності є безпідставним.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку щодо застосування позивачем норм ст. 1166 ЦК України при розгляді вказаної справи та стягнення коштів з відповідачів є безпідставним, оскільки вина відповідачів у вчиненні шкоди заподіяної позивачу належним чином не доведена.

Судом першої інстанції досліджено розписку та враховано, що у вказаних розписках від 03.02.2017 року відповідачі зобов'язуються повернути потерпілому кошти саме за скоєний ними злочин, проте в матеріалах справи відсутні докази та позивачем не підтверджено, за який саме злочин несуть відповідальність відповідачі, оскільки у вироку, що є у матеріалах справи відповідачі як винні особи не вказані і до відповідальності за скоєний ними злочин не притягувалися, а особа може бути визнана винною у вчиненні злочину лише на підставі вироку суду та до винесення останнього не може вважатися винуватою, що визначено як нормами КПК України так і нормами Конституції України з чим також погоджується і колегія суддів.

Також, як послався суд першої інстанції, що в самій розписці не зазначено і особи потерпілого, його персональних даних, що створює сумніви щодо того, за який саме злочин, та якому саме потерпілому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобов'язуються повернути кошти по 8500 грн. кожен.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем взагалі не доведено обставину, що вказані розписки стосуються саме його, та спрямовані на відшкодування шкоди завданої злочином, що сталося 28.03.2011 року.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими, тому не підлягають задоволенню колегією суддів, оскільки не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача за вказаних обставин справи, оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що прийняте у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06.03.2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошової заборгованості - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Нерушак Л.В.

Суддів Бородійчук В.Г.

Василенко Л.І.

Повний текс постанови виготовлений 16.05.2018 року.