Справа № 463/1962/16 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/1351/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2

при секретарі Фейір К.О.

з участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6-ОСОБА_7, представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 11 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, Винниківської міської ради, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_3 (в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_15) про визнання протиправними та скасування рішення, скасування свідоцтва про право власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання протиправним та скасування рішення 20 сесії 6-го скликання Винниківської міської ради № 1815 від 30.04.2015 року "Про затвердження гр. ОСОБА_5 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки по вул. Галицькій, 39 "б" у м. Винники" та скасування свідоцтва про право власності № 40517095 від 13.07.2015 року на земельну ділянку площею 0,0951 га кадастровий № :01:003:0126, видане ОСОБА_5

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є співвласником будинку № 39 по вул. Галицькій у м. Львів-Винники та на протязі останніх десяти років неодноразово зверталась до ВМР з заявами про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку по вул. Галицькій, 39 у м. Львів-Винники. З невідомих причин рішення за такими заявами не приймалось. Останній раз звернулась до ВМР з відповідною заявою 23.02.2016 року. Первинно, відповідач була власником квартири № 1 в цьому будинку, однак у 2010 році їх домоволодіння були розділені з присвоєнням відповідачу окремої поштової адреси № 39 "б". На підставі рішення ВМР № 1149 від 13.02.2014 року відповідач отримала дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку по вул. Галицькій, 39-б у м. Львів-Винники для обслуговування житлового будинку. В ході виготовлення цієї документації, 19.04.2014 року до неї звернувся чоловік відповідача з проханням узгодити межу земельних ділянок. Ознайомившись з такими документами зрозуміла, що відповідач намагається приватизувати частину земельної ділянки, яка перебуває в її фактичному користуванні, а також частину земельної ділянки, яка слугує заїздом на їхніх будинковолодінь, через що відмовилась узгоджувати межі та звернулась з відповідною заявою до ВМР. В подальшому, 25.03.2015 року комісією з питань регулювання земельних відносин складено акт, яким у звязку з безпідставною відмовою суміжних землекористувачів узгоджено межу земельної ділянки між нею та відповідачем ОСОБА_5 Вважає, що ВМР погоджуючи проект землеустрою та надаючи дозвіл на передачу земельної ділянки у власність відповідачу ОСОБА_5 належним чином не перевірила достовірність даних. Заїзд, який приватизувала відповідач є єдиним заїздом до її будинку, через що вважає, що оскаржуваним рішенням порушуються її права, які просить захистити у спосіб його скасування та скасування свідоцтва про право власності.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 11 листопада 2016 року позов ОСОБА_9 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення 20-ої сесії шостого скликання Винниківської міської ради м. Львова № 1815 від 30 квітня 2015 року "Про затвердження гр. ОСОБА_5 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на вул. Галицькій, 39 б у м. Винники".

Скасовано свідоцтво про право власності №40517095 від 13.07.2015 року на земельну ділянку площею 0,0961 га кадастровий номер :01:003:0126 видане ОСОБА_5.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_5. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з підстав:

неповного з"ясування судом обставин, що мають значення для справи;

недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

невідповідності висновків суду обставинам справи;

порушення і неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу, що позивач користується для заїзду до свого будинку іншою земельною ділянкою, в зв"язку з чим використання земельної ділянки відповідача для доїзду до будинку позивача є недоцільним. Також звертає увагу, що суд без жодного посилання прийшов до висновку, що внаслідок порушення процедури приватизації земельної ділянки у власність відповідача фактично передана частина земельної ділянки, на яку претендувала позивач. В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що позивачу, а також третім особам на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок № 39 по вул. Галицькій у м. Львів-Винники, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.09.2012 року (а.с.17).

Відповідачу ОСОБА_5 на праві приватної власності належить житловий будинок № 39 "б" по вул. Галицькій у м. Львів-Винники, що також стверджується копією відповідного свідоцтва (а.с.120).

На підставі заяви відповідача - ОСОБА_5 від 12.02.2014 року (а.с.110), рішенням ВМР № 1149 від 13.02.2014 року останній надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку по вул. Галицькій, 39 "б" у м. Львів-Винники (а.с.109).

Згідно акту про встановлення (узгодження) меж землекористування, від березня 2015 року (наявне виправлення з 2014 р. на 2015 р.), а.с. 260, ОСОБА_9 не погоджувала межі та конфігурації земельної ділянки за кадастровим №:01:003.

Згідно заяви ОСОБА_3 від 19.06.2014 року адресованої Винниківській міській раді, вона повідомляє про непогодження меж земельної ділянки між нею та ОСОБА_5 з причин невідповідності площі земельної ділянки, а встановлені межі не відповідають раніше узгодженим

Рішенням ВМР № 1815 від 30.04.2015 року (а.с.104) затверджено відповідачу ОСОБА_5 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність земельну ділянку площею 0,0951 га для обслуговування житлового будинку по вул. Галицькій, 39 "б" у м. Винники.

Згідно Інформаційної довідки (а.с.8), право власності відповідача ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності №40517095 від 13.07.2015 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову ОСОБА_9, суд виходив з тих обставин, що внаслідок порушення процедури приватизації земельної ділянки, у власність відповідача по факту передана частина земельної ділянки, на яку претендувала позивач, чим порушено охоронюваний законом інтерес останньої.

З такими висновком колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Статтею 118 ЗК України регламентується порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, за змістом ч. ч. 1, 2, 6-9 цієї статті, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян субєктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно вимог ч. ст. 25 Закону України "Про землеустрій", документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Серед видів документації із землеустрою, відповідно до п. "ґ" ч. 2 цієї статті виділяють проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України ч. 2 ст. 50 Закону України "Про землеустрій".

За правилами ч. 6 ст. 186-1 ЗК України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Документацією із землеустрою, відповідно до ст. 1 Закону України "Про землеустрій" є затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Відповідно до ст. 29 цього Закону, документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обовязкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, згідно ст. 50 Закону України "Про землеустрій", серед іншого повинен включати викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Згідно пояснень представника відповідача ВМР даних під час розгляду справи, що згідно графічних матеріалів, конфігурація земельної ділянки, на яку видано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою є іншою ніж та, що затверджена і передана у власність оскаржуваним рішення. Такі графічні матеріали не передбачали приватизації частини земельної ділянки, розташованої безпосередньо перед входом до будинку позивача. Згідно його пояснень, геометричні розміри земельної ділянки, з врахуванням яких видано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою відображено на схемі розмежування землекористувань (а.с.51).

Згідно плану земельної ділянки (а.с.55), оскаржуваним рішенням затверджено проект землеустрою та надано відповідачу у власність частину земельної ділянки безпосередньо перед входом до будинку позивача, яка первинно, не передбачалась для надання у власність відповідачу ОСОБА_5

Окрім цього, слід зазначити, що рішення 20-ої сесії шостого скликання Винниківської міської ради м. Львова № 1815 від 30 квітня 2015 року "Про затвердження гр. ОСОБА_5 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на вул. Галицькій, 39- б у м. Винники" позивач була фактично позбавлена права на користування спільним заїздом до свого будинку.

Проект землеустрою не відповідав документації із землеустрою в зв"язку з чим, відповідач Винниківська міська рада не мала права приймати рішення про його погодження та подальше затвердження, що свідчить про порушення порядку приватизації.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що Винниківська міська рада не в праві була приймати рішення щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 та надавати їй у власність земельну ділянку за кадастровим №:01:003:0126 площею 0,0951 га для обслуговування житлового будинку на вул. Галицькій 39-б у м. Винники в даній конфігурації оскільки межі земельної ділянки не були узгоджені з позивачем у встановленому законом порядку, а також, що частина згаданої земельної ділянки перебуває у спільному користування як ОСОБА_3 так і ОСОБА_5 в якості дороги для доїзду до своїх будинків.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 11 листопада 2016 року залишити без змін.

20 березня 2018 року від ОСОБА_5 поступила заява про забезпечення позову шляхом заборони позивачу ОСОБА_3 і третім особам: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 вчиняти будь-які дії, направлені на встановлення меж та конфігурації земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:0126, встановлення огорожі по периметру вказаної земельної ділянки.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред"явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Враховуючи ту обставину, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 та залишення без змін рішення Личаківського районного суду міста Львова від 11 листопада 2016 року, відсутні будь-які підстави для забезпечення позову, оскільки заходи про які просить заявник не є такими, за відсутності яких істотно ускладниться чи унеможливить виконання рішення суду, не сприятимуть поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, в зв"язку з чим заява ОСОБА_5 про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 11 листопада 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2018 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_2