Справа № 523/3242/18
Провадження №2/523/2691/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2018 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді - Сувертак І.В.

при секретарі - Кругліков О. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті Одесі,

справу за позовом

ОСОБА_1 (65102,АДРЕСА_1, фактично проживає АДРЕСА_5), до ОСОБА_2 ( знятим чи зареєстрованим в м.Одесі і Одеській області не значиться) про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири від 08 червня 1999 року,

Установив:

Позивач звернувся із вказаним позовом до суду та просить суд визнати договір купівлі-продажу № 513/99 від 08.06.1999 року нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, посвідчений на Одеській новій біржі, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 діюча від імені відповідача ОСОБА_2 на підставі довіреності серії ААН № 217307, реєстр № 1-4717, посвідченою нотаріусом Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою Туйськ Ф.Л., 23 вересня 1998 року - дійсним.

При цьому позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 08 червня 1999 року, ОСОБА_1, придбала у ОСОБА_3, діюча від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності серії ААН № 217307, реєстр № 1-4717, посвідченою нотаріусом Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою Туйськ Ф.Л., 23 вересня 1998 року, квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з однієї кімнати, житловою площею 19.5 кв.м., загальною площею 38.1 кв.м., в тому числі: коридор-1, кухня-3, санвузол-4, кладова-5 про що між ними був складений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 513/99 і зареєстрований на Одеській новій біржі в "Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості», реєстраційний № 513/99 від 08 червня 1999 року. Надалі даний договір був зареєстрований за ОСОБА_1 на праві приватної власності, в Одеському МБТІ та РОН в реєстраційній книзі під №183 - стор. 105- кн 329 пр 21 червня 1999 року.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність», норми якого діяли на момент укладення договору, громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок укладення угод (договорів), не заборонених законом.

Реєстрація договору купівлі-продажу на товарній біржі була обрана сторонами угоди, оскільки такий спосіб оформлення відповідав як норам чинного на той час законодавства, так і існуючій практиці укладення договорів відчуження нерухомого майна, що підтверджується реєстрацією БТІ за мною права власності на квартиру на підставі такого договору.

Незважаючи на те, що згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 XII від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, листом Міністерства юстиції України за № 17-12-44 від 10.04.1998 року, було роз'яснено, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Крім того, за правилами ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 р., норми якого діяли на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

В теперішній час нотаріусом позивачу ОСОБА_1 було повідомлено про неможливість нотаріально засвідчити дану угоду так як на прохання позивачки відповідач ухиляється від явки в нотаріальну контору для засвідчення зазначеного договору, що і стало причиною звернення із вищезазначеним позовом до суду.

Ухвалою суду від 29 березня 2018 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін у справі.

Ухвалою суду від 16 травня 2018 року суд перейшов від спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження та ухвалою суду від 26 червня 2018 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд по суті позову.

Представник позивача надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на його задоволенні (а.с. 55).

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку, причин неявки суду не сповістив.

Матеріали справи містять відзив на позовну заяву, котрий датований 16 травня 2018 року. Просив відмовити у задоволенні позову, оскільки ним буде поданий зустрічний позов та він не визнає первісний позов в повному обсязі. (а.с. 28,29).

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

З'ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Так, судом встановлено, що 08 червня 1999 року, ОСОБА_1, придбала у ОСОБА_3, діюча від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності серії ААН № 217307, реєстр № 1-4717, посвідченою нотаріусом Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою Туйськ Ф.Л., 23 вересня 1998 року, квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з однієї кімнати, житловою площею 19.5 кв.м., загальною площею 38.1 кв.м., в тому числі: коридор-1, кухня-3, санвузол-4, кладова-5 про що між ними був складений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 513/99 і зареєстрований на Одеській новій біржі в "Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості», реєстраційний № 513/99 від 08 червня 1999 року. Надалі даний договір був зареєстрований за ОСОБА_1 на праві приватної власності, в Одеському МБТІ та РОН в реєстраційній книзі під №183 - стор. 105- кн 329 пр 21 червня 1999 року. (а.с. 4-7).

Реєстрація договору купівлі-продажу на товарній біржі була обрана сторонами угоди, оскільки такий спосіб оформлення відповідав як норам чинного на той час законодавства, так і існуючій практиці укладення договорів відчуження нерухомого майна, що підтверджується реєстрацією БТІ за мною права власності на квартиру на підставі такого договору. (а.с. 6 на звороті).

Незважаючи на те, що згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 XII від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, листом Міністерства юстиції України за № 17-12-44 від 10.04.1998 року, було роз'яснено, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Крім того, за правилами ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 р., норми якого діяли на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачем була звільнена квартира, передані ключі, він знявся з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1999 році.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги позивача правомірні, основані на нормах ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки позивач придбав вказану вище квартиру у свою власність у відповідача, виконавши взяті на себе зобов'язання за договором купівлі - продажу. А відповідач виконав зобов'язання по передачі квартири позивачу та виїхав з неї.

Суд не приймає до уваги відгук на позов відповідача, оскільки він не підтверджений жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 підставними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4-7,1-13,17- 18,109,131,137, 211,223,259, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, суд, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 (65102,АДРЕСА_4, фактично проживає АДРЕСА_5), до ОСОБА_2 ( знятим чи зареєстрованим в м.Одесі і Одеській області не значиться) про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири від 08 червня 1999 року - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу № 513/99 від 08.06.1999 року нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, посвідчений на Одеській новій біржі, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 діюча від імені відповідача ОСОБА_2 на підставі довіреності серії ААН № 217307, реєстр № 1-4717, посвідченою нотаріусом Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою Туйськ Ф.Л., 23 вересня 1998 року - дійсним.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складно повне рішення.

Повний текст рішення складено 30 липня 2018 року.

Суддя