Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/456/18
Провадження № 2/382/375/18
РІШЕННЯ

Іменем України

07 червня 2018 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Богданівської сільської ради Яготинського району с. Богданівка вул. Бондаренка, 89 Яготинського району, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ім. Бондаренка", с. Богданівка Яготинського району вул. Бондаренка, 55 про визнання права власності за набувальною власністю,

Встановив:

Позивачка звернувся до суду з позовом до Богданівської сільської ради Яготинського району, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ім. Бондаренка" про визнання права власності за набувальною власністю, в котрому зазначено, що вона постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1990 року по даний час. Даний житловий будинок з надвірними будівлями облікується за ТОВ ім. Бондаренка, що підтверджується відповідною випискою з погосподарської книгиБогданівської сільської ради. В даний будинок її покійного чоловіка було заселено як працівника СТОВ "Ім. Бондаренка". Разом з тим, за час свого життя її чоловік не отримав свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок. Вона відкрито та добросовісно володіла будинком протягом тривалого часу, але не має можливості зареєструвати право власності на вказаний будинок. Просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: с. Богданівка Яготинського району Київської області, вул. Бондаренка, 10.

В підготовче засідання позивачка та її представник не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки звернувся до суду з заявою, в котрій просив розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представники відповідачів в підготовче засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, звернулися до суду з заявами, в котрих просили розглянути справу у їх відсутності, позов визнали.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Перевіривши матеріали справи, роз'яснивши процесуальні наслідки визнання позову, враховуючи, що представники відповідачів позов визнали та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення.

В силу ст. 344 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом Добросовісність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю (ст. 3 ЦК України).

Законодавець не зазначив, що саме слід розуміти під таким терміном, як добросовісність володіння за набувальною давністю, але враховуючи ту обставину, що вітчизняний ЦК є фактичною рецепцією римського приватного права з урахуванням національних особливостей, то для визнання володільця добросовісним вважається достатнім, щоб вказане нерухоме майно не було набуте злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй судових рішеннях по справам даної категорії сформулював правову позицію, з якої вбачається, що «у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.». (Ухвала ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своїм інформаційним листом від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вказує на те, що при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. ОСОБА_13 у своїй статті «ІНФОРМАЦІЯ_4»//Юридичний журнал, ІНФОРМАЦІЯ_5. вказує, що можливість звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю надано суб'єктам права статтями 15,16 ЦК України, при доведеності відповідно до закону зазначених у ньому обставин. Володіти майном набувач повинен відкрито, він зобов'язаний відноситися до об'єкта володіння як власник, якщо він бажає зберегти незаперечний статус володільця за давністю, що дозволяє йому після спливу встановленого законом строку набувальної давності фактично перетворитися у власника. Як зазначено в роз'ясненнях, даних Міністерством юстиції України в 2011 році «Деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна» «Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.». Як зазначено в Ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року « …пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року.» Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній в Ухвалі від 22 лютого 2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1990 року по даний час, вказаний будинок був виділений покійному чоловіку позивачки, як працівнику ТОВСГ імені Бондаренка, в який його було заселено. На даний час будинок знятий з обліку СГТОВ "імені Бондаренка" та не перебуває на його балансі. Всі витрати по утриманню будинку, сплаті комунальних послуг позивачка несе самостійно.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 200, 206 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1 до Богданівської сільської ради Яготинського району Київської області, с. Богданівка вул. Бондаренка, 89, , Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ім. Бондаренка", с. Богданівка Яготинського району вул. Бондаренка, 55, про визнання права власності за набувальною власністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: с. Богданівка Яготинського району Київської області, вул. Бондаренка, 10.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Апеляційного суду Київської області через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя Литвин Л.І.