Провадження № 2/727/350/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2018 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю сторін: позивача ОСОБА_2 і в її інтересах представника ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши в порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту і свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними, визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про визнання заповіту і свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними, визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 25.09.1996 року померла ОСОБА_6, після якої відкрилася спадщина, обєктом якої став будинок №8 по вул. Звенигородській в м. Чернівці; вказане майно було успадковано її братами - ОСОБА_7, ОСОБА_8 та чоловіком - ОСОБА_9 із яким вона перебувала в шлюбі з 27.10.1957 року. Зазначає, що 07.04.1997 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_6, померлої 25.09.1996 року її братам - ОСОБА_7, ОСОБА_9 на 2/3 спадкового майна, а 25.04.1997 року ОСОБА_8 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 25.09.1996 року на 1/3 житлового будинку із належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Чернівці по вулиці Звенигородській, №8. При цьому, вказує, що за життя ОСОБА_6 своїм братам говорила, що після її смерті, належний їй на праві власності житловий будинок в м. Чернівці по вулиці Звенигородській, №8 залишиться її брату ОСОБА_9, у звязку із чим, на виконання бажання своєї сестри, ОСОБА_7 14.07.1997 року подарував ОСОБА_9 1/3 частину житлового будинку №8 із відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд по вул. Звенигородській м. Чернівці та був останнім зареєстрований в бюро технічної інвентаризації 13.08.1997 року, а з 24.02.1998 року ОСОБА_9 зареєструвався в спірному наведеному вище будинку і з того часу, вона разом із чоловіком проживали в будинку 8 по вул. в м. Чернівці по вулиці Звенигородській, №8.

Крім наведеного, мотивує вимоги і тим, що в лютому 1998 року, ОСОБА_8 повідомив її чоловіка, що втратив оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом ААІ №901092, видане державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_10 25.04.1997 року за реєстровим №ДС-546, зареєстрованого в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації 03.09.1997 року, а тому він звернувся в Першу Чернівецьку державну нотаріальну контору із заявою про видачу дублікату, який ним був отриманий 23.02.1998 року замість оригіналу і в той же день ОСОБА_8 в цій же нотаріальній конторі, особисто підписав довіреність, яким уповноважив її зареєструвати дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом у Чернівецькому бюро технічної інвентаризації та отримати довідку-характеристику для дарування зазначеної в свідоцтві частини житлового будинку №8 по вул. Звенигородській м. Чернівці з відповідною частиною належних до нього господарськими будівлями та спорудами, які він успадкував, а також укласти від його імені договір дарування зазначеної частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, на його брата ОСОБА_9 та на виконання виданого доручення нею в Першій Чернівецькій державній нотаріальній конторі було оформлено договір дарування 27.03.1998 року, у якому вказувалося, що ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_9 прийняв в дар 1/3 частину житлового будинку із належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Чернівці по вулиці Звенигородскій, 8. Зазначає, що прийнявши в дар від двох братів від кожного по 1/3 частки спадкового майна, ОСОБА_9 став власником всього будинковолодіння по вул. Звенигородській, 8 в м. Чернівці. 22.06.2016 року її чоловік, ОСОБА_9, помер після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Звенигородській, 8 в м. Чернівці, а в листопаді 2016 року, вона звернулась до першої Чернівецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і 07.11.2016 року була відкрита спадкова справа. В січні 2017 року вона звернулася до нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом та дізналась, що може отримати таке свідоцтво тільки на 2/3 спадкового майна, оскільки на 1/3 будинковолодіння по вул. Звенигородській, 8 в м. Чернівці видано 04.06.2016 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу ОСОБА_11 на ім'я ОСОБА_4 - сина ОСОБА_8, який помер 01.09.2015 року і в той ж день, тим же нотаріусом було зареєстровано право власності ОСОБА_4 на 1/3 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в м. Чернівці по вулиці Звенигородській, №8 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та як було зазначено у свідоцтві про право на спадщину за заповітом, який був посвідчений ОСОБА_12, секретарем Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 15.01.2001 року, спадщина на яку видано свідоцтво, складається з 1/3 частки житлового будинку з відповідними частками належних до нього господарських будівель та споруд, що знаходиться в м. Чернівці по вул. Звенигородській, №8, належного ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ААІ №901092, виданого державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_10 25.04.1997 року за реєстровим №ДС-546, зареєстрованого в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації 03.09.1997 року. Так вона дізналась в січні 2017 року, що через три роки як ОСОБА_13 подарував в 1998 році своєму братові, її чоловікові, ОСОБА_9 1/3 частку нерухомого майна по вул. Звенигородській, №8 в м. Чернівці, використавши дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сестри ОСОБА_6, він в 2001 році, використовуючи оригінал такого свідоцтва посвідчив заповіт на ім'я відповідача. Вказує, що батько відповідача - ОСОБА_8, скористався тим, що її чоловік - ОСОБА_9, не зареєстрував в бюро технічної інвентаризації подаровану йому в 1998 році братом, ОСОБА_8, 1/3 частки будинковолодіння по вул. Звенигородській, №8 в м. Чернівці; при цьому використав оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом, видане першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 25.04.1997 року, яке скасовано було видачею 23.02.1998 року дублікату такого ж свідоцтва та цей дублікат свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_8 був зареєстрований в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації 02.03.1998 року. Вважає, що як заповіт, так і свідоцтво про право на спадщину за заповітом видані на ім'я ОСОБА_4 є недійсними з підстав введення в оману, а тому, просить їх скасувати та визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку із належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул. Звенигородській, №8 в м. Чернівці. Просить позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та в її інтересах представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві та просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що 25.09.1996 року померла ОСОБА_6 (а.с.11), і після її смерті залишилось спадкове майно, а саме будинок №8 по вул. Звенигородській в м.Чернівці, яке успадкували її три брати: ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.13).

З ОСОБА_14 позивач перебувала в зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького міськвиконкому м.Чернівці Чернівецької області шлюбі, актовий запис №1307 від 27.10.1957 року (а.с.12).

07 квітня 1997 року нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом померлої ОСОБА_6 її братам - ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на 2/3 спадкового майна, а саме житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м.Чернівці по вулиці Звенигородській, №8 (а.с.13).

У відповідності до договору дарування від 14.07.1997 року, ОСОБА_7 подарував ОСОБА_9 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в м.Чернівці по вулиці Звенигородській, №8 (а.с.14). Відповідно до довіреності посвідченої державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_15, ОСОБА_8, мешканець с.Черепківка Глибоцького району Чернівецької області уповноважив громадянку ОСОБА_2 зареєструвати дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом; отримати довідку-характеристику для дарування; укласти від його імені договір дарування зазначеної частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, його брату ОСОБА_9 (а.с.15).

З договору дарування посвідченого державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_15 27.03.1998 року, на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_8 як даритель подарував ОСОБА_9 в дар 1/3 частину житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами що знаходиться в м.Чернівці по вулиці Звенигородській, №8 (а.с.16).

22.06.2016 року ОСОБА_9 помер, що підверджується свідоцтвом про смерть (а.с.17) та Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 59763448 спадкодавця ОСОБА_9 (а.с.18).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.06.2016 року, ОСОБА_11 приватний нотаріус Глибоцького районного нотаріального округу, посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого ОСОБА_12, секретарем Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 15.01.2001 року, зареєстрованого у реєстрі №2, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 01.09.2015 року є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спадщина на яку видано свідоцтво складається з 1/3 частки житлового будинку, з відповідними частками належних до нього господарських будівель та споруд, що знаходиться в м.Чернівці по вулиці Звенигородській, №8 (а.с.19).

У відповідності до ОСОБА_7 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 07.03.2017 року, житловий будинок, з відповідними частками належних до нього господарських будівель та споруд, що знаходиться в м.Чернівці по вулиці Звенигородській, 8, загальною площею 61,40 кв.м., житлова площа 32,30 кв.м., власником 2/3 частки є ОСОБА_9, форма власності приватна, вид спільної власності спільна часткова, номер 19345505 (а.с.20).

З довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації №2233 від 08.11.2016 року, виданої позивачу ОСОБА_2, вбачається, що житловий будинок, з відповідними частками належних до нього господарських будівель та споруд, що знаходиться в м.Чернівці по вулиці Звенигородській, 8, загальною площею 61,40 кв.м., житлова площа 32,30 кв.м., будинок літ «А» тамбур літ «а» та кухня-сарай літ «Б» побудовано до 05.08.1992 року що згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації не є самочинним будівництвом (а.с.22).

Згідно заповіту та супровідного приватного нотаріуса ОСОБА_11 від 27.04.2018 року, направленого на виконання ухвали суду від 18.04.2018 року, посвідченого Черепковецькою сільською радою Глибоцького району Чернівецької області 15.01.2001 року за реєстровим №2 від імені ОСОБА_8, оригінал якого знаходиться в матеріалах спадкової справи до майна ОСОБА_8, який помер 01.09.2015 року, на день смерті був зареєстрований і проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, через три роки після того як ОСОБА_13 подарував в 1998 році своєму братові, чоловікові позивача, ОСОБА_9 1/3 частку нерухомого майна по вул.Звенигородській, №8 в м.Чернівці, використавши дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сестри ОСОБА_6, він в 2001 році, використовуючи оригінал такого свідоцтва посвідчив заповіт на ім'я відповідача. Батько відповідача, ОСОБА_8, скористався тим, що її чоловік, ОСОБА_9, не зареєстрував в бюро технічної інвентаризації подаровану йому в 1998 році братом, ОСОБА_8, 1/3 частки будинковолодіння по вул.Звенигородській, №8 в м.Чернівці. При цьому використав оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою 25.04.1997 року, яке скасовано видачею 23.02.1998 року дублікату такого свідоцтва та цей дублікат свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_8 був зареєстрований в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації 02.03.1998 року.

На момент оформлення договору дарування ОСОБА_8 - ОСОБА_9 в 1997 році діяв Цивільний кодекс Української СРСР, прийнятий 18.06.1993 року.

Згідно ст.128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна по договору виникає з моменту передачі речі.

З лютого 1998 року ОСОБА_9 був зареєстрований в житловому будинку по вул.Звенигородській, №8 в м.Чернівці і проживав в ньому до самої смерті в 2016 році, що підтверджує той факт, що ОСОБА_8 передав ОСОБА_9 по договору дарування 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

Після прийняття Цивільного кодексу України, який вступив в дію 2004 році, зокрема ст.210 цього кодексу, передбачена обов'язковість державної реєстрації правочинів і тоді правочин вважається вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Всі дії, які були проведені в 1997-1998 p.p., а також в 2001 р. стосовно домоволодіння по вул.Звенигородській, №8, в м.Чернівці, які стосуються виникнення права власності на нерухоме майно, розповсюджується положення Цивільного кодексу Української СРСР, -прийнято в 1963 році і який втратив силу лише з 01.01.2004 року, тобто с моменту набрання чинності Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст.57 ЦК Української ССР передбачено, що правочин, вчинений під впливом обману, може бути визнаний за позовом потерпілого. У разі визнання правочину недійсним за тією підставою, потерпілому повертається другою стороною все отримане по правочину.

Передбачено також ст.230 ЦК України, аналогічні правові наслідки вчинення правочину під впливом обману.

Таким чином, ОСОБА_8 звернувшись в Черепковецьку сільську раду Глибоцького району Чернівецької області 15.01.2001 року за посвідченням заповіту на імя відповідача - ОСОБА_4, вказавши, що спадковим майном є 1/3 частка житлового будинку з відповідними частками належних до нього господарських будівель та споруд, що знаходиться в м.Чернівці на вул.Звенигородській, №8 надавши оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом ААІ №901092, виданого державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори 25.04.1997 року, достовірно знав, про особисте отримання ним 23.02.1998 року дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого за його ж заявою, де він вказував про втрату оригіналу свідоцтва. Такі дії ОСОБА_8 свідчать про введення в оману секретаря Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, а тому цей заповіт необхідно визнати недійсним з моменту його посвідчення, а саме з 15.01.2001 року, як це передбачено ст.59 Цивільного кодексу Української СРСР, що також підтверджується заповітом наданого на виконання ухвали суду від 18.04.2018 року, посвідченого в Черепковецькій сільській раді Глибоцького району Чернівецької області 15.01.2001 року за реєстровим №2 від імені ОСОБА_8, оригінал якого знаходиться в матеріалах спадкової справи до майна ОСОБА_8, який помер 01.09.2015 року на день смерті був зареєстрований і проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Вищенаведене повністю узгоджується і показаннями свідка ОСОБА_7, який суду пояснив, що 25.09.1996 року померла його сестра ОСОБА_6, і після її смерті залишилось спадкове майно, а саме будинок №8 по вул. Звенигородській в м.Чернівці, яке успадкували три брати: ОСОБА_7, ОСОБА_8 та чоловік позивача - ОСОБА_9 Оскільки за життя його сестра ОСОБА_6 говорила йому і іншим братам, що після її смерті належний їй на праві власності житловий будинок залишиться її брату ОСОБА_9, то він ОСОБА_7, на виконання бажання своєї сестри, 14.07.1997 року подарував ОСОБА_9 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходяться в м.Чернівці по вул.Звенигородській, 8, після чого брат ОСОБА_9 24.02.1998 року зареєструвався в будинку № 8 по вул.Звенигородській в м.Чернівці і з того часу він разом з позивачем - дружиною проживали в даному будинку. З даного приводу він не має претензій до інших спадкоємців. Чи давав згоду брат ОСОБА_8 віддати свою частку брату він не знає, після того як брат ОСОБА_9 вселився в будинок в м.Чернівці по вул.Звенигородській, 8 він з ним не спілкувався, як і не спілкувався з братом ОСОБА_9, він не приїжджав.

Оскільки він пообіцяв передати свою частку спадщини брату, то він пішов до нотаріуса, а чи ходив брат не знає. Після смерті сестри ОСОБА_6, вони не збиралися разом. На похоронах брата йому ніхто не говорив про частку від спадщини сестри, про договір дарування йому не відомо, брат ОСОБА_8 про втрату документів не говорив ні його син ОСОБА_16, він з ними не спілкувався, але брат говорив що дає спадщину і все на вул.Звенигородській, 8 в м.Чернівці третю частину.

Відповідно до ст.216 Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків. Оскільки заповіт ОСОБА_8, посвідчений ОСОБА_12, секретарем Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 15.01.2001 року, зареєстрований у реєстрі №2, є недійсним, то і всі наступні правочини, посвідчені на його підставі підлягають визнанню недійсними, зокрема: - свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_11 Глибоцького районного нотаріального округу 04.06.2016 року, виданого ОСОБА_4 на отримання спадщини по заповіту ОСОБА_8 від 15.01.2001 року та державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул. Звенигородській, 8 в м. Чернівці, які внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 01, дата, час державної реєстрації 04.06.2016 року, 17:03:16.

В правовій позиції у справі № 6-1203цс15 від 16 вересня 2015 року Верховний Суд зазначив наступне. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 16 ч.2 п.1 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Крім того, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, згідно ст. 1220 ч.1 ЦК України.

Згідно ст. 1270 ч. 1 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки спадкодавця.

Передбачено ст.1216 ЦК України, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом у відповідності до ст.1217 ЦК України.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження особи на випадок своєї смерті.

Виходячи з суцкупнсті з"ясованих обставин по справі, досліджених доказів, суд вважає, що слід визнати за спадкоємцем ОСОБА_8, право власності на 1/3 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул. Звенигородській, 8 в м. Чернівці, оскільки спадкодавцем, а саме ОСОБА_8, у відповідності до ст.128 ЦК Української СРСР було набуто право власності на цю частину домоволодіння на підставі договору дарування, посвідченого 27.03.1998 року державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори з моменту передачі йому цього нерухомого майна.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 57, 59, 128 Цивільного кодексу Української СРСР; ст.ст. 16, 216, 230, 1216, 1218, 1220, 1233 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання заповіту і свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними, визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчений 15 січня 2001 року ОСОБА_12, секретарем Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, зареєстрованого у реєстрі № 2, спадкоємцем якого зазначений ОСОБА_4.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченого 04 червня 2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_11 Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області, зареєстрованого в реєстрі за №839, яким визнано право власності ОСОБА_4 на 1/3 частини житлового будинку з відповідними частками господарських будівель і споруд, що знаходяться в м.Чернівці по вулиці Звенигородській за номером 8 (восьмим) та скасувати державну реєстрацію 1/3 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м в м.Чернівці по вулиці Звенигородській, будинок 8, власником якої вказано ОСОБА_4, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, дата, час державної реєстрації 04.06.2016 17:03:16.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м в м. Чернівці по вулиці Звенигородській, будинок 8.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, мешканки 58000 м. Чернівці вул. Звенигородська, 8, сплачений судовий збір в сумі 1920,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено - 17 травня 2018 року.

Суддя Слободян Г.М.