Ухвала

04 травня 2018 року

м. Київ

справа № 752/21541/16-ц

провадження № 61-21126ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка станом на 24 листопада 2016 року становить 37 587,60 грн у зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 03 лютого

2014 року б/н та стягнення судових витрат.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 жовтня

2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 35 321,52 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 4 460,06 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 28 011,46 грн, заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом - 2 850,00 грн, та судовий збір в сумі

1 295,32 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

15 березня 2018 року через засоби поштового зв'язку ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Заявник просить скасувати постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року та залишити в силі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 37 587,60 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762,00 грн х 100 = 176 200,00 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі, керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Здійснені в скарзі висновки зводяться до того, що відсутність у матеріалах справи документів, які становлять банківську таємницю, окрім випадків коли на її розкриття надана згода самого клієнта або суд вирішив дане питання у встановленому ЦПК України порядку і це доведено до відома банку, − не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банківських установ до їх клієнтів за договорами банківського рахунку, якими охоплена значна кількість населення України. Такими рішеннями, без відповідних правових підстав, суди спонукають банки у майбутньому розкривати банківську таємницю щодо правовідносин з такими клієнтами, що є неприпустимим з огляду на законодавство, яким регулюються умови і порядок розкриття банківської таємниці.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими. Фактично доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» зводяться до невиконання банком вимог статті 81 ЦПК України щодо обовʼязку доказування обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржене судове рішення апеляційної інстанції прийняте у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про відмову відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга

ПАТ КБ «ПриватБанк» подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило