Справа № 351/431/17
Номер провадження №2/351/43/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Собка В.М. ,

секретар Лакуста М.З,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства КБ "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О.,третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору № 845/МК від 25 квітня 2008 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних особі Стрюкової І.О., третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним Кредитного договору.

В обгрунтування своїх вимог зазначив, що 25 квітня 2008 року між ПАТ КБ „НАДРА" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №845/МК згідно із яким Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит в сумі 77500 Доларів США, з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 23 квітня 2023 року та щомісячною сплатою відсотків за користування кредитним коштами в розмірі 14.9 % річних, в забезпечення виконання умов якого сторони уклали договір іпотеки на нежитловий будинок розташований АДРЕСА_1, виконання умов даного договору забезпечувалося договором поруки укладеним із ОСОБА_3.

Позивач вважає, що Кредитний договір № 845/МК від 25 квітня 2008 року, не може бути підставою для стягнення з нього кредитної заборгованості, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема: Договір укладено з порушенням Закону «Про захист прав споживачів», оскільки не містить всіх умов, визначених чинним законодавством, як обов'язкові; в порушення вимог чинного законодавства, оскаржуваний договір укладено у іноземній валюті без відповідної ліцензії Національного банку; умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача - споживача кредитних послуг.

Таким чином позивач просить суд визнати недійсним Кредитний договір №845/МК, укладений 25 квітня 2008 року між ПАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_3.

Представник відповідача надіслав до суду заперечення на позовну заяву про визнання недійсним кредитного договору №845/МК, яким просив у задоволенні позову відмовити, на підставі того, що при укладенні кредитного договору ОСОБА_1 було ознайомлено із умовами кредитного договору перед його підписанням, його волевиявлення було направлене на отримання грошових коштів, і для цього він уклав із ПАТ КБ «НАДРА» зазначений кредитний договір №845/МК, у якому детально визначені усі взаємні права і обов'язки сторін, справу просив розглядати без участі представника відповідача.

Представник позивача подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задоволити, справу просив розглядати без участі позивача та його представника.

Суд дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши наявні у справі докази, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення за наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між ПАТ КБ „НАДРА" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №845/МК згідно із яким Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит в сумі 77500 Доларів США, з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 23 квітня 2023 року та щомісячною сплатою відсотків за користування кредитним коштами в розмірі 14.9 % річних.

В забезпечення виконання умов Кредитного договору №845/МК сторони уклали договір іпотеки на нежитловий будинок розташований АДРЕСА_1.

Виконання умов Кредитного договору від 25 квітня 2008 року № 845/МК також забезпечувалося договором поруки укладеним із ОСОБА_3.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Конституційний Суд України у справі від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 (про захист прав споживачів кредитних послуг) у мотивувальній частині рішення зазначав, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через установлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Згідно із п. п. 3.1 - 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши, зокрема: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору.

Кредитний договір , у відповідності до п.3.2 названих Правил, має містити: графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Всупереч вищевказаному Кредитний договір №845/МК від 25.04.2008р. не містить детального розпису загальної вартості кредиту, які визнані обов'язковими.

Верховний Суд України у правовому висновку від 11.09.2013р. у справі №6-40цс13 зазначав, що, аналізуючи норму ст.18 Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по- перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 25.09.2013р. у справі №6-80цс13 за положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України від "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом здобуто достатньо доказів невідповідності Кредитного договору чинному законодавству, а тому вказаний Договір слід визнати недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати недійсним Кредитний договір №845/МК, укладений 25 квітня 2008 року між ПАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Собко В.М.