АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2998/18 Справа № 202/6388/17 Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор Світлана Юріївна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Драпатая Ольга Миколаївна про визнання довіреності, договору купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації права власності та повернення права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що їй належала на праві власності квартира АДРЕСА_1. У зв'язку із поганим станом здоров'я та похилим віком вона домовилася з ОСОБА_9 про надання їй догляду.

12 лютого 2014 року вона склала заповіт на користь ОСОБА_9 та зареєструвала її у своїй квартирі, після чого остання почала претендувати на квартиру, забрала у неї гроші та документи на квартиру. Син позивача звернувся до ОСОБА_10 аби він допоміг вирішити питання щодо з'ясування відносин з ОСОБА_9 В свою чергу, ОСОБА_10 запропонував надати йому довіреність для здійснення представництва інтересів щодо вирішення питання з ОСОБА_9

З вищезазначеною метою, вона разом із ОСОБА_10 поїхала до нотаріуса у м. Новомосковськ. 13 червня 2014 року ОСОБА_10 виніс для огляду документ, прочитав його зміст, з якого слідувало, що справами відносно ОСОБА_9 буде займатися його мати ОСОБА_5 Сам текст довіреності вона не читала, оскільки має вади зору, але повністю довірилася ОСОБА_10 та підписала довіреність. Свідків при цьому не було.

Через деякий час ОСОБА_9 впевнила її у потребі скласти договір довічного утримання, який 25 травня 2015 року було посвідчено приватним нотаріусом Двірник І.В. У зв'язку із невиконанням ОСОБА_9 взятих на себе за договором довічного утримання зобов'язань, була змушена звернутися за допомогою до ОСОБА_10 Він пообіцяв допомогти розірвати договір довічного утримання та повернути їй право власності на квартиру.

На підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2016 року договір довічного утримання, укладений між нею та ОСОБА_9 було розірвано.

На підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року ОСОБА_9 була визнана такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Зазначає, що неодноразово просила ОСОБА_10 віддати їй оригінали документів на квартиру, однак останній відмовлявся.

У вересні 2017 року вона дізналася, що 23 березня 2017 року її квартира була продана ОСОБА_6 - дружині ОСОБА_10 на підставі довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_5 Стверджує, що ніякого наміру продавати належну їй квартиру вона не мала. Іншого житла не має. Грошові кошти від продажу квартири у сумі 130 000 грн. вона не отримувала.

Вважає, що ОСОБА_10, скориставшись її похилим віком, станом здоров'я, вадою зору, довірливістю, відчужив належну їй квартиру своїй дружині.

На теперішній час, вона продовжує проживати у квартирі, сплачувати комунальні послуги.

На підставі зазначеного, просила визнати, довіреність посвідчену 13 червня 2014 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор С.Ю., зареєстровану в реєстрі № 1070, згідно якої ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_5 бути представником з питань продажу та збору всіх документів, необхідних для цього, щодо належної на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1, серії НАА номер 475781 - недійсною, визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений 23 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Драпатою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 303 - недійсним, скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на об'єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1, загальна площа 43,3 кв. м., житлова площа 27,4 кв. м., номер запису про право власності - 19599111 від 15 вересня 2017 року; повернути ОСОБА_4 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, загальна площа 43,3 кв. м., житлова площа 27,4 кв. м.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, позивачем не доведено, що відповідач мав умисел ввести позивача в оману щодо повноважень за довіреністю та природи правочину, що є обов'язковою умовою для визнання договору недійсним.

В апеляційній скарзі, поданій 23 лютого 2018 року, позивач посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки в неї діагностовано зріла катаракта обох очей, мається підозра на глаукому, тому самостійно прочитати текст оскаржуваної довіреності не мала змоги, довірившись ОСОБА_10

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено, що 13 червня 2014 року ОСОБА_4 було видано довіреність на ім'я ОСОБА_5, якою вона уповноважила останню бути її представником з питань продажу та збору всіх документів, необхідних для належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1. Дана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. та зареєстрована в реєстрі за № 1070.

23 березня 2017 року між ОСОБА_5 яка діяла від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Даний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Драпатою О.М. та зареєстровано в реєстрі за №303.

Згідно довідки № 6046 про склад сім'ї від 08 серпня 2017 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_4

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач та її представник посилались на те, що підписуючи довіреність позивач була впевнена, що надає право представляти її інтереси щодо вирішення спору з ОСОБА_9, маючи вади зору, була позбавлена можливості перевірити зміст довіреності.

З урахуванням, що текст оспорюваної довіреності не містить відмітки про те, що нотаріусом уголос було прочитано позивачу текст документа, посвідчений нотаріусом, тоді як довіреність підписано позивачем у присутності нотаріуса та особу, яка підписала довіреність, встановлено, її дієздатність перевірено. Докази, якими підтверджується факт, що позивач під час посвідчення нотаріусом вищевказаних документів внаслідок фізичної вади не могла їх підписати особисто у матеріалах справи відсутні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. З метою забезпечення інтересів довірителя представнику заборонено вчиняти правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи. Представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, у тому числі на користь інших осіб.

За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов'язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частин першої, третьої статті 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено відсутність волевиявлення позивача на відчуження квартири за договором купівлі-продажу.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позивачем вимог та відсутність підстав для застосування положень статей 203, 215 ЦК України не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У пункті 20 цієї постанови роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

За правилом частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Аналіз статті 230 ЦК України дає підстави для висновку, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо).

За нормами п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною першою статті 655 ЦК України визначено поняття договору купівлі-продажу. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи, що позивач є особою похилого віку, має вади зору, частково нездатною до самообслуговування, потребує стороннього догляду, спірна квартира є її єдиним житлом, а також врахувавши обставини, що передували посвідченню довіреності та укладенню спірного договору купівлі-продажу, а саме пояснення позивача про те, що вона не мала наміру відчужувати квартиру, грошові кошти не отримувала, а отже наявні підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог.

При цьому апеляційний суд також враховує, що фактична передача спірної квартири після укладення договору купівлі-продажу не відбулась, позивач не маючи іншого житла, продовжила проживати у цій квартирі, сплачувати комунальні платежі за місцем проживання.

Таким чином, суд першої інстанції хоч і встановив, що договір було вчинено фактично під впливом помилки щодо правової природи правочину, а позивач продовжила проживати у квартирі, сплачувати комунальні послуги і отримувати пенсію, проте не надав належної оцінки обставинам справи, належним чином не перевірив доводи і заперечення сторін та не дослідив надані сторонами докази, у зв'язку з чим ухвалив необґрунтоване рішення, оскільки не врахував порушення нотаріусом порядку вчинення нотаріальних дій, відсутність волевиявлення позивача на (безоплатне) відчуження квартири та наділення відповідача повноваженнями щодо розпорядження її власністю.

Частиною четвертою статті 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про нотаріат» (у редакції чинній на час посвідчення оспорюваних довіреності та договору дарування), якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

За змістом пунктів 1,2 Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(у редакції, чинній на час посвідчення як оспорюваної довіреності, так і оспорюваного договору) при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами, передбаченими Законом.

Відповідно до п.1 Глави 4 вищезазначеного Порядку, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Згідно Глави 6Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус зобов'язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Змістом пунктів 3,4,5,6 Глави 9 зазначеного Порядку визначено, що перед підписанням документа нотаріус зобов'язаний забезпечити ознайомлення зі змістом документа сторін (учасників).

При вчиненні нотаріальних дій, що потребують прикладення власноручного підпису осіб, нотаріус перевіряє справжність підпису цих осіб шляхом здійснення ними підпису у його присутності. Встановлення їх особи здійснюється за документами, визначеними Законом України "Про нотаріат".

Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Таким чином, судом першої інстанції не була надана правова оцінка щодо порушення приватним нотаріусом при вчиненні нотаріальних дій з посвідчення спірної довіреності вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що впливає на дійсність довіреності, і як наслідок на дійсність договору купівлі-продажу від 23 березня 2017 року.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, не навів обґрунтованих мотивів щодо покладених в основу рішення, в результаті чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням вищезазначеного, та на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів в дохід держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 830 грн., тобто по 2 415 грн. з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 січня 2018 року - скасувати.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор Світлана Юріївна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Драпатая Ольга Миколаївна про визнання довіреності, договору купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації права власності та повернення права власності - задовольнити частково.

Визнати довіреність, посвідчену 13 червня 2014 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Маймор Світланою Юріївною, зареєстровану в реєстрі № 1070 - недійсною.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений 23 березня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Драпатою Ольгою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за № 303 - недійсним.

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на об'єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1, загальна площа 43,3 кв. м., житлова площа 27,4 кв. м., номер запису про право власності - 19599111 від 15 вересня 2017 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) в дохід держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 415 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2) в дохід держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 415 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров