Постанова

Іменем України

31 травня 2018 року

м. Київ

справа № 757/8002/17-ц

провадження № 61-14548св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Міністерство фінансів України,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року, у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Саліхова В. В., Прокопчук Н. О.,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства фінансів України про відшкодування шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що вироком Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року позивача було засуджено до довічного позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України. Зазначене рішення ним було оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду України. Позивач вказував, що касаційний розгляд справи відбувався українською мовою, послуги перекладача йому, як громадянину іншої держави - Російської Федерації, не надавались, рішення Верховного Суду України від 30 березня 2004 року, яким було залишено без задоволення його касаційну скаргу, йому вручено без перекладу, а тому судовий процес та ухвалене судове рішення йому були незрозумілими, оскільки знаннями з української мови він не володіє. Зазначене, на переконання позивача, свідчить про порушення судом касаційної інстанції норм кримінально-процесуального законодавства України, що призвело до порушення принципу рівності сторін перед законом та судом, унеможливило реалізацію ним права на справедливий та незалежний суд та завдало йому душевних страждань. У зв'язку із наведеним, позивач просив суд зобов'язати відповідача відшкодувати завдану йому моральну шкоду, яку ним оцінено у 750 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року, у складі судді Литвинової І. В., у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позивача щодо спричинення йому моральної шкоди, а також розміру її відшкодування.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що місцевим судом повно встановлені обставини справи, юридична природа спірних правовідносин та закон, який їх регулює, визначено правильно. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завдання йому моральної шкоди, а тому висновок місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову є законним та обґрунтованим і не спростовується доводами апеляційної скарги.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не було досліджено дійсних підстав цивільно-правової відповідальності та не враховано ту обставину, що спричинення моральної шкоди, душевних та психічних страждань неможливо підтвердити жодними доказами, оскільки така шкода не є матеріальною субстанцією.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач вказує на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та відсутність підстав для її скасування та задоволення касаційної скарги.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини другої статті 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною шостою вказаної статті ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, які передбачені статтями 1167 і 1173 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 1167 ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають встановленню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень статті 57, частини першої статті 58 та частини другої статті 59 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, суду не надав, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, в зв'язку з його недоведеністю.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська