РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2018 м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області

в складі : головуючого судді Шимчика Р.В.,

при секретареві Середюк О.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача та представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жашків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради Жашківського району Черкаської області та ОСОБА_3 про поновлення на роботі, скасування розпорядження сільського голови та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач та її представник зазначили, що розпорядженням сільського голови ОСОБА_4 сільської ради «обєднаної територіальної громади» ОСОБА_3 від 18.01.2018 року № 2-18 «Про фактичне звільнення ОСОБА_5П.», вона із 18.01.2018 року була звільнена із посади працівника із ведення військового обліку у звязку, як вказано в розпорядженні, із реорганізацією та зміною структури та чисельності штату апарату ОСОБА_4 сільської ради, відповідно до п. 1 ст. 40, ст.ст. 44,47,49-2 Кодексу законів про працю України, про що зроблено запис у її трудовій книжці.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку змін в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці в п. 1 ч.1 зазначеної статті Кодексу зокрема мається на увазі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Основною підставою для звільнення позивача в розпорядженні вказано реорганізацію. Але реорганізації сільської ради (розміщеної в адміністративному центрі громади), до якої приєдналися по факту інші сільські ради, не відбулося. Змінилися лише відомості про неї, які містяться в Єдиному державному реєстрі. Так, ч. 4 ст. 8 Закону України від 05.02.2015 р. № 157-УІІІ "Про добровільне об'єднання територіальних громад" (з врахуванням змін, внесених Законом України від 25.12.2015 р. № 925-УІ1І "Про внесення змін до Закону України "Про добровільне об'єднання територіальних громад" щодо особливостей державної реєстрації органів місцевого самоврядування як юридичних осіб") передбачено здійснення реорганізації відповідних юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних територіальними громадами, що об'єдналися, та розміщених поза адміністративним центром об'єднаної територіальної громади, шляхом їх приєднання до юридичної особи - сільської, селищної, міської ради, розміщеної в адміністративному центрі об'єднаної територіальної громади. З цієї норми прямо випливає, що реорганізація відбувається саме тих рад, які приєдналися до головної садиби (тієї ради, яка розташована в адміністративному центрі). Що ж до сільської ради головної садиби, то відносно неї здійснюється лише державна реєстрація змін до відомостей про неї, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Такі зміни вносяться державним реєстратором на підставі заяви, поданої сільським головою, обраним об'єднаною територіальною громадою або уповноваженою ним особою. Форма такої заяви затверджена наказом Міністерства юстиції України від 06.06.2016 р. № 15/5"Про затвердження форм заяв у сфері державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". Тому на сьогодні і відсутнє будь яке рішення про реорганізацію ОСОБА_4 сільської ради, а якщо б воно і було, то було б, на думку позивача, протизаконне.

ОСОБА_1 зазначила, що навіть якби це була реорганізація, то у разі звільнення, потрібно чітко дотримуватися чинного законодавства. Так, положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто, вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, або іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо. Позивачу ж не було запропоновано ніякої посади.

Тобто, позивача звільнили із займаної посади, посилаючись на реорганізацію, але ні реорганізації, ні скорочення посади не відбулося.

Роботодавець при звільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці має дотримуватися вимог статті 42 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

ОСОБА_1 звільнили із займаної посади посилаючись на реорганізацію, але ні реорганізації, ні скорочення посади позивача не відбулося.

Крім того, відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Ці вимоги законодавства дотримані не були і при звільненні позивача відсутнє погодження профспілкового комітету.

Тому, враховуючи викладене, позивач вважає, що жодних підстав для розірвання трудового договору із нею з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, які передбачені ст.ст. 36,40 КЗпП України, не було. Розпорядження сільського голови ОСОБА_4 обєднаної територіальної громади ОСОБА_3 «Про фактичне звільнення ОСОБА_5П.» від 18.01.2018 № 2-18 прийнято із численними порушеннями ст..ст. 36,40,42,43, 49-2 КЗпП України.

В звязку з вищевикладеним позивач просила визнати незаконним та скасувати розпорядження ОСОБА_4 сільської обєднаної територіальної громади № 2-18 від 18 січня 2018 року «Про фактичне звільнення ОСОБА_5П.», поновити її на посаді працівника з військового обліку ОСОБА_4 сільської ради Жашківського району Черкаської області та стягнути з ОСОБА_4 сільської ради Жашківського району Черкаської області на її користь заробіток за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради, він же відповідач сільський голова ОСОБА_3, - заперечив проти позову з посиланням на те, що 17.11.2017 року розпорядженням сільського голови було попереджено всіх працівників ОСОБА_4 сільських рад про вивільнення у порядку ст.32 КЗпП України у звязку із змінами істотних умов праці (з розпорядженням кожен працівник ознайомився під розпис). 29.11.2018 року рішенням ОСОБА_4 сільської ради було затверджено структурну та штатну чисельність апарату ОСОБА_4 сільської ради та її виконавчих органів. В даній структурі визначено, що в ОСОБА_4 сільській раді не буде працювати «Працівник з ведення військового обліку»

До ОСОБА_4 сільської ради приєдналася Зеленорізьська сільська рада, стало питання скорочення даної посади, на якій працювала позивач, оскільки посадові обовязки покладені на іншу особу, то проводиться оплата праці іншій особі, на яку покладено посадові обовязки. Що стосується профспілкового комітету, то в ОСОБА_4 сільській раді Жашківського району Черкаської області він не створений. Жашківський військкомат повідомлений про покладення обовязків працівника з ведення військового обліку на іншу особу. Іншу посаду ОСОБА_1 не пропонували, оскільки вільної посади на той час не було, коли було введено нові посади, то ОСОБА_1П також не пропонували, оскільки необхідною умовою є наявність вищої освіти, якої вона не має.

Заяви, подані учасниками справи.

Позивач звернулася до суду із позовною заявою 19 лютого 2018 року.

Ухвалою суду від 01.03.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін.

Судове засідання призначено на 22.03.2018 року.

22.03.2018 року судове засідання відкладено на 07.05.2018 року та зобовязано відповідачів надати відомості з приводу наявності профспілкового комітету.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом установлено, що згідно розпорядження сільського голови ОСОБА_4 сільської обєднаної територіальної громади від 18.01.2018 року № 2-18 «Про фактичне звільнення ОСОБА_5П.» відповідно до ст.. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на підставі розпорядження від 17 листопада 2017 року № 1-17 «Про попередження працівників ОСОБА_4 сільської ради про наступне вивільнення працівників у порядку ст.. 32 Кодексу законів про працю України», керуючись п. 1 ст.40,44, 47,49-2 КЗпП України, у звязку з відсутністю можливості працевлаштування на іншу роботу звільнено ОСОБА_5 з посади працівника з ведення військового обліку ОСОБА_4 сільської ради днем 18 січня 2018 року у звязку із реорганізацією ОСОБА_4 сільської ради та неможливістю працевлаштування у структурі ОСОБА_4 сільської ради.

Згідно розпорядження від 18.01.2018 року № 2-18 «Про фактичне звільнення ОСОБА_5П.», звільнено «ОСОБА_5П.», при цьому прізвище позивача, згідно копії паспорта та копії трудової книжки, є ОСОБА_1

Відповідно до розпорядження № 1-17 від 17.07.2017 року «Про попередження працівників ОСОБА_4 сільської ради про наступне вивільнення у порядку ст.. 32 Кодексу законів про працю України», на підставі ч. 4 ст. 8 Закону України «Про добровільне обєднання територіальних громад», з метою забезпечення трудових прав працівників ОСОБА_4 сільської ради, відповідно до п.п. 3,4 ст. 32 Кодексу законів про працю України попереджено працівників ОСОБА_4 сільської ради (згідно зі списком у Додатку 1) про наступне вивільнення у звязку із змінами істотних умов праці в Виконавчому комітеті ОСОБА_4 сільської ради, серед інших, ОСОБА_1 на посаді працівника з військового обліку.

З копії трудової книжки № БТ -ІІ, вбачається, що ОСОБА_1 18.01.2018 року звільнено з роботи у звязку з реорганізацією, п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с.16).

Норми права, застосовані судом.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ч.1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до ст..32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як установлено в ході судового розгляду, позивача звільнено розпорядженням № 2-18 від 18.01.2018 року на підставі (серед іншого) розпорядження від 17.11.2017 року №1-17 «Про попередження працівників ОСОБА_4 сільської ради про наступне вивільнення працівників у порядку ст.. 32 КЗпП України», однак згідно відомостей, внесених до трудової книжки ОСОБА_1, підставою для звільнення зазначено п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно рішення ОСОБА_4 сільської ради Жашківського району Черкаської області № 2-8/ VII від 29 листопада 2017 року, керуючись ст.. 26 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» з метою підвищення ефективності і якості роботи апарату управління виконавчих органів ОСОБА_4 сільської ради, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, сільська рада було затверджено структуру і штатну чисельність апарату ОСОБА_4 сільської ради та її виконавчих органів (а.с.53).

Згідно структури і штату чисельності апарату ОСОБА_4 сільської ради та її виконавчих органів, затвердженої рішенням ОСОБА_4 сільської ради Жашківського району Черкаської області від 29.11.2017 року 2-8/VII, штатна чисельність працівників складає 13 чоловік.

Як встановлено судом, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання ОСОБА_4 сільської ради не відбулося.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач попереджалася роботодавцем про можливе звільнення саме на підставі ст.32 КЗпП України, якою передбачено можливість звільнення лише з урахуванням приписів п.6 ст.36 цього Кодексу, а саме за умови, що працівник відмовився від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмовився від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що позивач була незаконно звільнена із займаної посади, а тому оскаржуване розпорядження підлягає скасуванню, а вона поновленню на роботі з дати фактичного звільнення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи зазначену норму чинного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача ОСОБА_4 сільської ради на корить позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18.01.2018 року до моменту фактичного поновлення на роботі.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32, 40 235 КЗпП України, ч.1 ст.2, ч.1 ст.4, ч.1 ст.5, ч.1 ст.19, ч.3 ст.89, ч.6 ст.141, ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради Жашківського району Черкаської області та ОСОБА_3 про поновлення на роботі, скасування розпорядження сільського голови та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження ОСОБА_4 сільської обєднаної територіальної громади № 2-18 від 18 січня 2018 року «Про фактичне звільнення ОСОБА_1».

ОСОБА_1 поновити на посаді працівника з військового обліку ОСОБА_4 сільської ради Жашківського району Черкаської області.

Стягнути з ОСОБА_4 сільської ради Жашківського району Черкаської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18.01.2018 року з часу її незаконного звільнення до моменту фактичного поновлення на роботі.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 сільської ради Жашківського району Черкаської області на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Черкаської області через Жашківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Повне рішення складено 14 травня 2018 року.

Головуючий суддя: Роман Васильович Шимчик