РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2018 року Провадження №2/425/102/18

Справа №425/63/18

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді - Москаленко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Окрошко О.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на 1/2 частину квартири, -

встановив:

09 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на 1/2 частину квартири (а.с. 9-13).

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 12.01.2018 вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу наданий семиденний строк для виправлення недоліків (а.с.26).

22 січня 2018 року до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшла виправлена позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на 1/2 частину квартири, в якій позивач просить встановити факт її проживання з ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 08 серпня 2008 року по 04 вересня 2016 року; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; визнати частково недійсним заповіт від 13.07.2016 складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 в частині, що ОСОБА_7 не мав право заповідати ОСОБА_2 цілу квартиру АДРЕСА_1, а мав право робити заповіт (заповідати) лише 1/2 частину зазначеної квартири та стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги позич мотивує тим, що вона у період з 12.01.1980 по 28.08.2008 знаходилася в офіційному шлюбі з ОСОБА_7 Після розлучення з 08.08.2008 по день смерті ОСОБА_7, тобто по 04.09.2016, вони продовжували проживати однією сімєю, як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки. Під час шлюбу та спільного проживання за сімейні кошти було сплачено пай за квартиру АДРЕСА_1. 04.09.2016 ОСОБА_7 помер. Перед смертю ОСОБА_7 оформив заповіт на відповідача на цілу квартиру, хоча мав право заповідати лише 1/2 частину спірної квартири (а.с. 31-36).

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.01.2018 відкрито

провадження у зазначеній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та усіх учасників справи (а.с. 45-46).

12 лютого 2018 року до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшли письмові пояснення третіх осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_4 щодо позовної заяви ОСОБА_1 згідно яких, треті особи вважають позовну заяву ОСОБА_1 законною, обґрунтованою та такою,що підлягає задоволенню у повному обсязі, тому що спірна квартира була придбана батьками під час шлюбу за сімейні кошти (а.с. 59-61, 62-64).

27 лютого 2018 року до Рубіжанського міського суду Луганської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона вважає позовну заяву безпідставною, необґрунтованою та недоведеною, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі (а.с. 70-72).

05 березня 2018 року до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, згідно якого позивач просить суд ставитися до відзиву відповідача скептично, як до не обґрунтованого (а.с. 100-103).

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.03.2018 закрито підготовче провадження у зазначеній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду та задоволено клопотання про виклик свідків (а.с. 110-112).

23 березня 2018 року до Рубіжанського міського суду Луганської області надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив в справі, згідно яких відповідач просить в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на 1/2 частину квартири відмовити в повному обсязі (а.с. 136-137).

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, пояснивши суду наступне.

З 12.01.1980 року по 28.08.2008 рік ,вона та ОСОБА_7 знаходилися в зареєстровному шлюбі. В період шлюбу ,в 1986 році, її чоловік ОСОБА_7 став членом кооперативу «Перемога» та придбав квартиру АДРЕСА_2

У 2008 році позивач розірвала шлюб з ОСОБА_7 за своєю ініциативою та пішла жити у гуртожиток, але через вісім місяців повернулася у квартиру,оскільки її просив про це чоловік та стала проживати з ним однією сімєю. У 1996 році вона з чоловіком виплатили пай за квартиру, але у 2015 році зясувалось, що через інфляцію у 90-х роках необхідно доплатити за квартиру ще 136,44 грн. Вони так і зробили та у червні 2015 року доплатили вказану суму за пай. Тому, ? частина квартири належить їй і ОСОБА_7 не міг заповідати її частину будь-кому.

Перед смертю ОСОБА_7 хворів на серцеву недостатність та потребував стороннього догляду. Вона не могла доглядати його оскільки працювала і тому молодший син ОСОБА_6 зібрав всіх рідних та запропонував відправити батька до будинку для людей похилого віку і він на це погодився.Але мати та сестра чоловіка були проти цього, тому відбулася сварка. Після цього чоловіка доглядала його мати ОСОБА_5, поховала його також вона з тієї причини,що не дала цього зробити позивачу. Сестра чоловіка-відповідач по справі приходила до нього рідко. За цей час було складено ОСОБА_7 заповіт на спірну квартиру на відповідача і це було зроблено за ініциатівою його матері і було умовою догляду за ним.

В судовому засіданні відповідач та її представник ОСОБА_3 заперечували проти позову в повному обсязі, просили суд відмовити в його задоволенні. Відповідач пояснила суду, що позивач, після розірвання шлюбу, не проживала однією сімєю з ОСОБА_7 В спірній квартирі вона займала спальню, яка замикалася на замок. ОСОБА_7 навіть вибивав двері милицями. В них були розділені комунальні послуги та роздільний бюджет.Коли хвороба її брата ОСОБА_7 посилилася і він вже не міг обслуговувати себе сам ,а потребував сторонньої допомоги ,позивач також відмовилася це робити.Замість

цього , молодший син позвича та ОСОБА_7 скликав сімейну нараду і запропонував здати батька в будинок для людей похилого віку,мотивуючи це тим,що доглядати батька ОСОБА_7 погодився на це.Але їх мати ОСОБА_5запропонувала доглядати його оскільки пожаліла сина.Отже,доводи позивача про спільне проживання є хибними оскільки сімї між нею та її братом не було,вони тільки проживали в одній кавртирі.

Третя особа ОСОБА_6 син позивача та ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив,що після розлучення в 2008 році його батьки проживали разом,однією сімєю,вели спільний побут.Коли хвороба його батька посилилась і він почав потребувати догляду ,то він (третя особа) вирішив скликати сімейну нараду на якій запропонував віддати батька в будинок для людей похилого віку.Це було викликано тим,що позивач- його мати працювала і доглядати його батька не могла,він також працює і не міг цього робити. Між родичами виникла сварка.Його бабка ОСОБА_5 сказала ,що доглядати сина буде вона і тому батька не віддали в бу динок для людей похилого віку.

Третя особа ОСОБА_4-син позивача та ОСОБА_7, пояснив суду , що у спірній квартирі він проживав до 1999 року, потім одружився та поїхав в Білорусію. В 2003 році він приїжджав додому на пару місяців та знов поїхав. ОСОБА_4 знав, що батьки розірвали шлюб ,саме він знаходив матері кімнату у гуртожитку. Чи проживала мати у гуртожитку не знає. Через деякий час ОСОБА_4 знов приїхав та бачив, що мати готувала їжу для себе та батька, спали вони у різних кімнатах, а через рік на кімнаті матері зявився замок. Батько виламав замок. ОСОБА_4 ремонтував двері у кімнаті матері, тому що в ній була діра. Мати в квартирі ночувала, але сімї між батьками такої як була раніше вже не існувало. Хоча батьки проживали разом в квартирі, але не як одна сімя. Батько почав хворіти у 2016 році. Він приїздив, допомагав саджати батька то в крісло, то на диван. У липні 2016 року зібралися усі родичі. Вирішувалося питання про те, хто буде доглядати хворого батька.Говорили,що хто буде доглядати батька - тому буде квартира. Доглядати батька стала його мати ОСОБА_5, але квартиру собі вона не хотіла, а запропонувала її залишити батьковій сестрі ОСОБА_2, на що батько погодився. Був викликаний нотаріус та в один день батько оформив два заповіта, якими він заповідав житловий будинок йому-сину ОСОБА_4, а спірну квартиру своїй сестрі ОСОБА_2 Нотаріус приїжджала декілька разів, батько усвідомлював, що робить і це була його воля залишити такі заповіти. Письмові пояснення щодо позовної заяви він не писав, а підписав їх не читаючи на прохання своєї матері позивача по справі. Зі слів матері він знає, що його молодший брат ОСОБА_6 запропонував щоб житловий будинок залишився старшому сину, тобто ОСОБА_4, а квартира тому хто буде доглядати хворого батька.

Третя особа ОСОБА_5-мати померлого ОСОБА_7, пояснила суду, що коли її син ОСОБА_7 та позивач розірвали шлюб ,то невістка не проживала у спірній квартирі вісім місяців. Потім вона просилася повернутися у квартиру і син її пожалів та дозволив повернутися. Перші два тижні позивач допомагала сину по господарству, а потім на її кімнаті появився замок. Сумісного життя між її сином та невісткою не було. Коли ОСОБА_7 захворів, то невістка з молодшим сином ОСОБА_6 вирішили віддати його в будинок для людей похилого віку. ОСОБА_7 розумів,що ніхто не хоче ним піклуватися і погоджувався на це. Молодший онук скликав всіх, щоб повідомити ,що батька здають в будинок для людей похилого віку. Але вона не могла миритися з цим і вирішила доглядати сина сама за допомогою дочки ОСОБА_2, відповідача по справі. Так вона і доглядала свого хворого сина, готувала йому їжу, ходила на ринок. ОСОБА_7 після того як було вирішено хто його буде доглядати , попросив викликати нотаріуса і зробив заповіт на житловий будинок- старшому сину ОСОБА_4, а квартиру -на сестру ОСОБА_2 Вважає,це справедливим в світлі обставин,що склалися,тим більше,що вона давала гроші на перший внесок на спірну квартиру ,потім також допомагала виплачувати її вартість.Коли її син-Гонтар О.Л. помер ,то вона поховалв його сама,за свій рахунок.

Свідки позивача пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_8 пояснила у судовому засіданні, що вона працювала разом з позивачем у період з 1999 року по 2008 рік ,вони є дуже гарними знайомими. Сімю позивача свідок знає 19 років. Подружжя завжди проживало разом, тільки після розірвання шлюбу вони не проживали разом деякий час, але чоловік просив ОСОБА_1 повернутися і вони знову зійшлись. У період з 2008 року по 2015 рік свідок бувала в гостях у позивача приблизно раз на місяць та бачила, що вони жили як звичайна сімя, позивач готувала їжу, прибирала у квартирі. Жили вони у різних кімнатах, а чи був замок на кімнаті позивача вона не звертала уваги. У 2016 році свідок часто виїздила з міста і тому ОСОБА_1 тільки телефонувала їй . Зі слів позивача свідок знає, що вона доглядала за хворим чоловіком, а син ОСОБА_6 їй допомагав, викликав швидку допомогу.

Свідок ОСОБА_9 пояснив у судовому засіданні, що позивач є його сусідкою більше 20 років. Проживає позивач у квартирі поруч та з точки зору глибини спілкування з сімєю ОСОБА_6,вони є звичайними сусідами. Свідок не має інформації про конфлікти у сімї позивача. У квартиру до сусідів заходив 2-4 рази на рік та бачив, що відносини між позивачем та її чоловіком були хороші. Про розірвання шлюбу та негаразди між подружжям дізнався незадовго до смерті ОСОБА_7 Знає, що за хворим ОСОБА_7 доглядала позивач та його мати.

Свідок ОСОБА_10 пояснила у судовому засіданні, що позивач по справі є її подругою, вони дружать з 1993 року , разом працювали. Свідок приходила до позивача у гості та бачила, що позивач весь час проживала разом з чоловіком, вони разом святкували, сиділи за одним столом. ОСОБА_7 хворів і свідок у 2016 році не ходила до позивача у гості, а тільки телефонувала їй. Позивач говорила свідку, що доглядає чоловіка, купує йому ліки.

Свідок ОСОБА_11 пояснила у судовому засіданні, що позивач є її сусідкою, відповідача свідок бачила, але не знає її. Свідок заходила до позивача у квартиру поспілкуватися як сусідка та бачила, що позивач та її чоловік проживали разом як одна сімя. Спали вони у різних кімнатах, але замка на кімнаті позивача свідок не бачила. ОСОБА_7 спілкувався з чоловіком свідка біля підїзду. Свідок знала, що сусіди розірвали шлюб, а чи роз'їжджалися вони не памятає. За хворим ОСОБА_7 доглядала позивач, а останні місяці родичі і тоді вже свідок до квартири позивача не заходила.

Свідок ОСОБА_12 пояснила у судовому засіданні, що позивач- її сусідка по підїзду. Свідок -медичний працівник за фахом і тому її запрошували робити інєкції сусіду ОСОБА_7 Коли свідок приходила до сусідів то бачила, що вони проживають як одна сімя, хворий був чистий та доглянутий.

Свідки відповідача пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_13 пояснила у судовому засіданні, що позивача вона знає, але вона їй ніким не доводиться, а відповідач-її двоюрідна племінниця. Свідку відомо, що чоловік позивача придбав кооперативну квартиру, але гроші для внесення внеску за цю квартиру давали дві баби та двоюрідна баба, тому що в їх сімї постійно був недолік грошей. ОСОБА_7 та позивач проживали в одній квартирі, але після розірвання шлюбу у них не було однієї сімї. У гості до них свідок не заходила, але часто бачила ОСОБА_7 біля підїзду та спілкувалася з ним. ОСОБА_7 розповідав їй ,що вони з позивачем живуть порізно,хазяйнують окремо,часто просив її піти до магазину та купити сигарети. Коли ОСОБА_7 вже лежав, їй відомо ,що його доглядала його мати ОСОБА_5 та сестра .

Свідок ОСОБА_14 пояснила у судовому засіданні, що сторони по справі її знайомі та вона знає всю їх сімю з 1982 року. Свідок працювала на 7-му мікрорайоні і часто бачила ОСОБА_7, який сидів на лавочці біля підїзду. Влітку 2015 року ОСОБА_7 просив її купити йому продукти-хліб,напій,сигарети .Він також розповідав,що колишня дружина йому не допомагає та поставила замок на свою кімнату, який свідок бачила сама, коли заносила продукти у квартиру.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи в їх сукупності ,дійшов наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який було розірвано у 2008 році, що підтверджується копією виписки з рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 04.08.2008 та копією повторного свідоцтва про шлюб серії І-ЕД № 148322 (а.с. 15, 73).

Після розірвання шлюбу позивач та ОСОБА_1 в будь-яких інших шлюбах не перебували,що в судовому засіданні сторонами не оспорювалось.

04.09.2016 ОСОБА_7 помер у місті Рубіжне, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть від 08.09.2016 (а.с. 14).

Згідно копії свідоцтва про право власності № 39984060, виданого 02.07.2015 та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.07.2015, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, належить на праві приватної власності ОСОБА_7 (а.с. 21, 22).

ОСОБА_7 був членом кооперативу «Перемога» з 1986 року і сплатив в кооператив «Перемога» пайові внески в розмірі 100% вартості квартири № 100 по вулиці Володимирська (колишня вулиця Леніна) будинок № 45-в у сумі 38589,53 грн. Остаточна сплата внесків ОСОБА_7 відбулася в 2015 році, що підтверджується копією рішення Рубіжанського міської ради № 607 від 08.01.1989, копією довідки ПК «ЖЕК-1» № 130 від 02.06.2015 та копією листа Рубіжанської міської ради Луганської області (а.с. 16, 18, 19).

13.07.2016 ОСОБА_7 склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу ОСОБА_15 за реєстром № 629 та згідно якого ОСОБА_7, розуміючи значення своїх дій, добровільно, без будь-якого насильства, примусу, як фізичного, так і морального, на випадок своєї смерті зробив розпорядження та належну йому квартиру № 100 по вулиці Володимирській (колишня вулиця Леніна), будинок 45-в в місті Рубіжне заповідав ОСОБА_2. Також, раніше складений заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу ОСОБА_15 07.05.2015, зареєстрований у реєстрі № 339, ОСОБА_7 скасував (а.с. 94).

Відповідно копії довідки Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради № 201615937 від 15.09.2016 ОСОБА_7, який помер 04.09.2016 був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишня вулиця Леніна)АДРЕСА_4, разом з ОСОБА_1 та знятий з реєстрації за даною адресою в звязку зі смертю 08.09.2016 (а.с. 20).

Згідно копії довідки виданої ПП ОСОБА_16, 09.09.2016 ОСОБА_5 05 вересня 2016 року звернулася до ритуальної служби ПП ОСОБА_16 для оформлення поховання її сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 04.09.2016 та був похований 06.09.2016 на кладовищі міста Рубіжне. Всі витрати по похованню в повному обсязі (3260 грн.) ОСОБА_5 взяла на себе (а.с. 96).

Згідно копії бланку-замовлення № 274 від 15.11.2017 ОСОБА_5 замовила надгробний памятник на могилу свого сина ОСОБА_7 Вартість заказу складає 5130,00 гривень (а.с. 99).

Відповідно ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за

час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 роз'яснив, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

При застосуванні ст. 74 СК України, таким чином, слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Згідно ст. 384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Щодо встановлення факту сумісного проживання позивача та ОСОБА_7.суд дійшов висновку про таке.

Суд бере до уваги,що факт того,що стосунки між позивачем і ОСОБА_7 не були стосунками подружжя підтвердив їх старший син-третя особа ОСОБА_4 ,який пояснив,що після розлучення мати і батько вже не були сімєю,хоча і проживали в одній квартирі.

Разом з тим, суд не бере пояснення молодшого сина позивача третьої особи ОСОБА_17 про те,що його батьки жили однією сімєю з наступних підстав.

Суд оглянув матеріали справи № 425/3696/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 18.07.2017 року в задоволенні позову було відмовлено.(а.с.171-174). Зазначене рішення набрало чинності.

З вказаного рішення виходить ,що ОСОБА_17 заявив вимоги про недійсність заповіту з тих підстав,що його батько ОСОБА_7 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними при складанні заповіту.

В даній же справі ,даючи пояснення як третя особа ,ОСОБА_17не розповідав про те, що його батько перебував в стані затьмарення ,натомість пояснив, що він часто спілкувався з батьком по телефону,приходив до нього ,наполягав на тому,що у них з матірю була нормальна сімя.

Суд погоджується з висновком суду в вищезазначеній справі про те,що ОСОБА_6не згоден з волевиявленням батька і в залежності від того,яка справа розглядається, дає необхідні пояснення.

Також, суд зазначає, що позивач, яка була свідком у вищевказаній справі ,не зазначала,що ОСОБА_7 був фактично її чоловіком, а називала його „колишній чоловік.Вона пояснювала,що після розірвання шлюбу вони „продовжили проживати в одній квартирі .

Про те,що вони з ОСОБА_7 проживали однією сімєю і про те,що вона має право

на ? частку квартири позивач також не заявляла ,а тому, напевно, і не була залучена до участі в справі як третя особа .

Щодо показань свідків позивача, суд зазначає наступне.

З показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 вбачається, що позивач та померлий ОСОБА_7 після розірвання шлюбу проживали в одній квартирі, проводили разом час, але займали вони різні кімнати та на кімнаті позивача був замок.

Суд критично ставиться до показань цих свідків, оскільки факт існування між позивачем та ОСОБА_7 усталених відносин ,які притаманні подружжю, вони не підтвердили. Суд зазначає,що сприйняття свідками позивача та ОСОБА_7 як подружжя базується на тому,що вони проживали в одній квартирі. Але , спільне проживання чоловіка та жінки в одній квартирі ,навіть святкування деяких свят разом, не говорить про те ,що чоловік і жінка-подружжя.

Крім того, вказані свідки підтвердили,що позивач та ОСОБА_7 проживали в різних кімнатах і на кімнаті позивача був встановлений замок,що позивач не оспорювала.

Суд також зазначає,що у справі № 425/3696/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,брали участь у якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і зазначали,що ОСОБА_7 „був не в собі.

В даній справі ці свідки навіть не упомянули про стан ОСОБА_7,наполягаючи на тому,що між позивачем та ним були подружні стосунки і нормальна сімя.

Суд бере до уваги показання свідків відповідача ОСОБА_13О,ОСОБА_14оскільки вони базуються не на їх субєктивному сприйнятті факту проживання позивача та ОСОБА_7 в одній квартирі,а на тому,що ОСОБА_7 особисто розповідав їм ,що він з позивачем не проживають однією сімєю.

Крім того,суд зауважує,що обидва ці свідки ходили в магазин на прохання

ОСОБА_7,купувати йому продукти.Виникає питання, чому він вимушений був просити про це сторонніх людей ,маючи дружину.

Суд не бере до уваги пояснення позивача про те,що замок в її кімнаті був встановлений для того,щоб друзі ОСОБА_7 ,які відвідували його ,не викрали документи та інші речі оскільки доказів того,що позивача відвідували такі особи не надано ,як і доказів того,що у позивача викрадали її речі з квартири.

Суд не бере до уваги пояснення позивача про те,що його мати не дала їй поховати ОСОБА_7 , забравши у неї його пенсійну картку , з тих підстав, що сама позивач пояснювала,що мати намагалась забрати у неї правовстановлюючий документ на квартиру, але вона не віддала.

Отже,позивач змогла відстояти правовстановлюючий документ на квартиру, а пенсійну картку у неї забрали.Такі доводи, суд до уваги прийняти не може і вважає поведінку позивача поведінкою сторонньої ОСОБА_7 людини ,яка є послідовною :вона не бажала доглядати ОСОБА_7 і надавати йому підтримку ,а після його смерті не вважала потрібним взяти на себе його поховання.

Суд оцінює ситацію при якій позивач та ОСОБА_7 проживали в різних кімнатах та в кімнаті позивача було встановлено замок, як таку, що між ними склалися відносини недовіри та відчудження ,які можуть бути притаманні тільки чужим людям,а не подружжю.

Про такі відносини говорить і те,що позивач відмовилася надати ОСОБА_7 допомогу і нагляд ,коли він їх потребував ,що сама підтвердила в судовому засіданні і погодилась на те, щоб здати його в будинок для людей похилого віку,коли це запропонував її молодший син .

Суд вважає,що в такому випадку ні про сімю,ні про взаємні права та обовязки мова йти не може оскільки особа, яка вважає себе дружиною ,свідомо погоджується на те, щоб її чоловік доживав свій вік,хворий і беспомічний -в державному закладі і перекладає свої обовязки на державний заклад.

Позивач не бажала підтримати ОСОБА_7 ні морально,ні матеріально ,тому вважати,що вони були чоловіком і дружиною не можна.

Навіть похованням ОСОБА_7 ,при тому ,що у нього була дружина,якою себе вважає позивач та діти ,займалась його старенька мати ,яка також оплатила памятник на його могилі.

Суд не вважає доказами сумісного проживання копії світлин,наданих позивачем (а.с.79-83) оскільки вони про усталені стосунки ,притаманні подружжю, не говорять.Крім того,вони не мають дати виготовлення.

Отже,позивач не надала доказів прояву подружніх відносин між нею та ОСОБА_7 ,які полягають в веденні спільного господарства ,взаємній матеріальній та моральній підтримці, тощо.

Таким чином позивач просить встановити факт проживання з ОСОБА_7 в період з 08 серпня 2008 року по 04 вересня 2016 року ,не надавши при цьому жодного доказу.

Отже,виходячи з обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання з померлим ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 08 серпня 2008 року по 04 вересня 2016 року не підлягають задоволенню.

Оскільки вимоги про визнання частково недійсним заповіту та визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 є похідними від вимоги провстановлення факту проживання позивача з померлим ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу, суд також відмовляє у їх задоволенні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем, в звязку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 11, 12, 76, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на 1/2 частину квартири відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 13 червня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В.В. Москаленко