Справа № 364/1329/17 Головуючий у І інстанції Моргун Г. Л.
Провадження № 22-ц/780/2254/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 12.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: ОСОБА_1 (суддя - доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Володарського районного суду Київської області у складі судді Моргун Г.Л., ухвалене в смт. Володарка 12 березня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2017 року позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути із ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 55532,39 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідно до договору від 04 квітня 2011 року б/н ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак у порушення умов договору свої зобовязання не виконав, внаслідок чого станом на 30 вересня 2017 року має заборгованість в розмірі, 55532,39 грн., з яких 1539,76 грн. заборгованість за кредитом, 46372,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4500 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2620,59 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 12 березня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Володарського районного суду Київської області від 12 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що вирішення по суті позову ПАТ КБ «ПриватБанк» місцевий суд повинен був здійснити на підставі ст. 634 ЦК України (договір приєднання), ст. 1067 ЦК України (укладення договору банківського рахунку), ст. 1069 ЦК України (кредитування рахунка), Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків та інших нормативних актів банківського законодавства, жоден з яких судом застосовано не було. Так, у матеріалах справи наявна підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій виражена згода останнього з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами, а також Тарифами становлять договір про надання банківських послуг, що зокрема скріплено підписом позивача. При цьому матеріали справи не містять обґрунтованих заперечень відповідача або його представника про невизнання ним редакції Умов та Правил надання банківських послуг, а також ОСОБА_1, які ПАТ КБ «ПриватБанк» надало суду разом із позовом, не доведено перед судом існування і не надано суду інших редакцій цих умов і тарифів, які діяли станом на день звернення відповідача до банку із заявою від 04 квітня 2011 року. Судом не зазначено жодної норми цивільного права, яка вимагає оформлення договору банківського рахунку у формі двостороннього правочину у вигляді окремого кредитного договору з обовязковим підписанням клієнтом Умов та Правил надання банківських послуг і ОСОБА_1, до яких останній приєднується і зобовязується виконувати. Відповідач не спростував факт відкриття згідно поданої ним анкети-заяви банківського рахунку, отримання платіжної картки, користування кредитними коштами та часткове погашення, а відтак відмова місцевим судом у позові банку незаконна.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що в матеріалах справи на а. с. 6 міститься анкета-заява ОСОБА_4 від 04 квітня 2011 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Своїм підписом в анкеті-заяви ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

На зворотному боці анкети-заяви клієнту запропоновано оформити на своє імя: карта «Універсальна», зарплатний пакет, карта Gold, послуга накопичення «Копилка», пенсійна картка, ідентифікація з паспортом. ОСОБА_4 обрано варіант «Платіжна карта-кредитка «Універсальна», однак поле бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою не заповнено.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із підстав його недоведеності, зокрема із того, що позивачем не надано суду доказів відкриття на імя відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, з якого суд мав би встановити, який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Разом із тим, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому судом даних вимог закону не враховано та не надано оцінки наявній в матеріалах справи виписці з рахунку ОСОБА_5, основна карта 5577 **** **** 5609 за період з 01 квітня 2011 року по 24 січня 2018 року (а. с. 81 84), яка саме підтверджує рух коштів по рахунку, відкритому на імя відповідача, та користування ним грошовими коштами ПАТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного зясування обставин справи, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобовязання за договором, у звязку з чим утворилася заборгованість.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також ОСОБА_1 банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Однак, такі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору.

Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Отже, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, а отже вимоги банку про стягнення зазначених складових заборгованості є безпідставними і задоволені бути не можуть.

Разом із тим, частково погашаючи заборгованість за кредитом, відповідач фактично визнавав факт отримання ним кредитних коштів, що підтверджується наданим розрахунком та випискою по рахунку, із якої можна прослідкувати рух грошових коштів

Останнє поповнення рахунку здійснено відповідачем 21 серпня 2013 року в розмірі 200 грн. через термінал самообслуговування за адресою смт. Володарка, вул. Кооперативна 4 у відділенні банку (а. с. 82).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, строк дії кредитної картки ОСОБА_4 жовтень 2014 року (а. с. 80).

Під час розгляду справи відповідачем подавалася заява про застосування наслідків спливу позовної давності, яку він мотивував пропуском позивачем трирічного строку з дати останнього платежу (а. с. 47 50).

Позивач заперечував щодо задоволення такої заяви, посилаючись на розяснення Верховного ОСОБА_2 України, якими визначено термін позовної давності щодо кредитних договорів по картковим рахункам до останнього дня місяця дії картки (а. с. 77).

Верховним Судом України в постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 та 3 червня 2015 року № 6-31цс15 розяснено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Позивач вважав, що оскільки відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік), картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, отже строк перевипущеної картки до останнього дня жовтня 2014 року, а тому строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 31 жовтня 2017 року.

Проте, як вже було встановлено, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач, підписуючи заяву, а отже і що сторони дійшли згоди щодо строку дії картки та повернення кредиту.

Виходячи із вищевикладене, при вирішенні питання щодо застосування позовної давності колегія суддів виходить із загальних підстав, передбачених ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного ОСОБА_2 України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 та 3 червня 2015 року № 6-31цс15.

Таким чином, оскільки останній платіж на поповнення картки відповідачем здійснено 21 серпня 2013 року, а позов подано в грудні 2017 року, строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту вважається пропущеним.

Оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності у спірних правовідносинах, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити його заяву і відмовити в задоволенні позову із підстав спливу позовної давності.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову із інших підстав.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 12 березня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову.

Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити в позові до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_____________ ______________ ______________