Справа № 752/8499/17-ц
Провадження № 2/761/4596/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 травня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Подоляні Ю.А.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір № 14/2017 від 14 березня 2017 року оренди нежитлового приміщення на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України, стягнути з відповідача на користь позивача 60 000 грн. розмір орендної плати сплаченої позивачем відповідачу, стягнути 60 000 грн. збитків, моральну шкоду та судовий збір.

Позов обґрунтовує тим, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 14 березня 2017 року укладено договір оренди нежитлового приміщення № 14/2017. Відповідно до п. 1.4 Договору орендодавець заявляє та гарантує, що об»єкт оренди на момент укладання та підписання цього договору нікому іншому не проданий, не подарований, іншим способом не відчужений, не заставлений, в спорі та під забороною не перебуває, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не переданий.

16 березня 2017 року позивач дізнався про те, що приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 233, 70 кв. м. перебуває під обтяженням, а саме в іпотеці та дане приміщення описане та на нього накладено арешт.

Позивач вважає, що на час укладання договору оренди нежитлового приміщення відповідач замовчив той факт, що нежитлове приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 233, 70 кв. м. обтяжене, описане та на нього накладено арешт, у зв»язку з чим просить розірвати договір на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України як такий, що вчинений під впливом омани.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 травня 2017 року Голосіївського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року справу направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Фроловою І.В. та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив суд її задовольнити з підстав, що викладені у ній.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином, відзив на позовну заяву не надав.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи; підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Суд, вислухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не може бути задоволений, виходячи з наступного.

Встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 14 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 14/2017.

Відповідно до договору орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування за плату нежитлове приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 233, 70 кв.м.

Переданий в оренду об»єкт оренди належить орендодавцю на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму наймодавець передає або зобов»язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як встановлено в судому засіданні і підтверджено представником позивача, майно дійсно було передано наймачу - позивачеві і договором визначено строк дії оренди - 35календарних місяців. Перепон в користуванні орендованим приміщенням відповідач не чинив, якість переданої речі відповідала умовам договору та призначенню.

Проте представник позивача зазначив, що як стало відомо позивачеві, нежитлове приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 233, 70 кв. м перебуває в іпотеці, а оскільки відповідач замовив цей факт та на підставі ст. 230 ЦК України та п. 1.4 договору оренди просить його розірвати як такий, що вчинений під впливом омани.

Відповідно до п. 1.4 договору оренди орендодавець заявляє та гарантує , що об»єкт на момент укладання та підписання цього договору нікому іншому не проданий, не подарований, іншим способом не відчужений , не заставлений, в спорі та під забороною не перебуває, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не переданий, на момент його передачі орендарю не був зданий в майновий найм будь-якій третій особі, прав щодо нього у третіх осіб як в межах, так і за межами України не має.

Відповідач вважає, що позивач ввів його в оману, порушуючи цей пункт, оскільки з витягу державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що нежитлове приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 233, 70 кв. м знаходиться під арештом. / а. с. 15/.

Договір оренди укладено 14 березня 2017 року, витяг оформлено 16 березня 2017 року представником позивача, жодного документу, про те, що про вказаний арешт майна було відомо відповідачеві на час укладення договору в матеріалах справи немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел в діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин / фактів/, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Надаючи оцінку зібраним по справі доказам суд вважає, що ані матеріали справи, ані пояснення представника позивача не доводять умислу відповідача діяти під таким впливом, як і те, що взагалі відповідачеві відомо про те, що вказаний предмет оренди арештований, тому суд вважає, що в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

Відповідно вимоги щодо стягнення 60 000 грн. орендної плати, 60 000 грн. завданих збитків та моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов»язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, а в ході розгляду вказаної справи не підтверджено те, що відповідач застосував обман.

Керуючись ст. 10, 11, 57-61, 76, 79, 81, 209, 210, 212-215, 223, 228, 258, 259, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України; ст. ст. 230, 759 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2.

ОСОБА_3, місце проживання: 03150, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1.

Повний текст рішення складений 08 червня 2018 року.

Суддя: