Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/279/18

18 червня 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Флоряк Д.В.

секретаря Дмитрук СІ.,

з уч. позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2..

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4II.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_2, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 11.С. про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в смт.Делятин. вул. 16 Липня, 333, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

Позивач ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, суду пояснила, що вона народилася в смт.Делятин Надвірнянського району і її дошлюбне прізвище "Грисюк". 17 травня 1997 року вона вдруге зареєструвала шлюб з ОСОБА_6, у зв"язку з цим змінила своє прізвище із "Ґедзик" на "Бобрович". Її батьки мали два житлові будинки, один з яких знаходиться по вул. 16 Липня,333 в смт.Делятин Надвірнянського району, та який побудовано ще в 60-х роках. Будинок вцілому належав її матері ОСОБА_7 та сестрі ОСОБА_8, батько мав будинок по вул. Кобилянської. Згідно договору дарування від 28 червня 1994 року нею набуто право власності на домоволодіння, що по вул. 16-Липня, 333 у смт.Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області. У даному житловому будинку ще з 17 листопада 1989 року зареєстрований відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є її рідним братом. Однак відразу ж після свого одруження відповідач перейшов проживати до своєї дружини і більше 27 років в будинку не проживає, свої речей в ньому немає, участі в оплатьі чи утриманні житлового будинку не бере ніякої. Перешкод братові в користуванні будинком вона не чинила жодних. На даний час вона бажає розпорядитися належним їй житловим будинком, однак не може цього зробити, так як в ньому зареєстрований відповідач, який в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, незважаючи на її неодноразові прохання. Вважає, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у житловому будинку без поважних причин більше встановленого законом строку, а тому втратив право на користування даним житлом, в зв'язку з чим просить позов задоволити.

Відповідач подав відзив на позов, в якому заперечив обставини, на які посилається позивач, та додатково в судовому засіданні зазначив, що позивач ОСОБА_1 є його рідною сестрою. Після смерті своєї матері він має право на частину спадщини в житловому будинку №333 по вул. 16 Липня в смт.Делятин Надвірнянського району, а про договір дарування будинку сестрі він не знав. Крім того, вказав що між ними і їхнім батьком була домовленість про можливість його проживання в спірному будинку до моменту оформлення спадщини після смерті їхньої матері. Окрім того позивач чинить перешкоди у користуванні даним будинком, вхідні замки змінені. Зазначає, що позовна заява містить відомості, які не підтверджені жодними доказами. Знятися з реєстрації не бажає, оскільки немає змоги зареєструватися в іншому житлі, а тому просить в позові ОСОБА_1 до нього про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням - відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, та дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти. користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що по вул. 16 Липня, 333 в смт.Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області на підставі договору дарування від 28 червня 1994 року. (а.с.8-9).

Відповідно до записів будикової книги вбачається, що у житловому будинку по вул. 16-Липпя, 333 у смт. Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області зареєстрований з 17 листопада 1989 року відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.10-11).

Також судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 в спірному будинку не проживає більше 27 років, так як після свого одруження перейшов проживати до своєї дружини, про що і сам не заперечує в судовому засіданні Також відповідачем не спростовано той факт, що він не бере будь-якої участі в утриманні житла, не дбає про його збереження, не сплачує жодних комунальних послуг.

Факт тривалого (понад 25 років) не проживання відповідача в спірному будинку по вул. 16-Липня. 333 у смт.Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області підтвердили в судовому засіданні допитані як свідки ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які також підтвердили про те, що позивач жодним чином не винила відповідачу перешкоди в користуванні житлом, а навпаки, у всьому матеріально намагалася допомагати як його, так і його сім"ї.

Наявність зареєстрованого відповідача в будинку позивача, який належить їй на праві власності, не дає останній належним чином користуватись, володіти та розпоряджатись будинком.

Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і піхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні.

У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна.

Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право.

Відповідно до ч.1 ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч.З ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

У пункті 39 ПП ВССУ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК, тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71.72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Проживання та реєстрація сторонніх осіб в житлі є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності в повному обсязі.

Дослідивши всі наявні докази по справі, суд прийшов до переконання, що визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним житлом не завдасть істотної шкоди його інтересам та не порушить його права.

Спірне житло не є власністю відповідача ОСОБА_3 та належить в цілому позивачу по справі ОСОБА_1

Посилання відповідача на той факт, що він має право на частку в спадковому майні (будинковолодінні по вул. 16 Липня,333 в смт.Делятин) після смерті своєї матері, яка померла в 2011 році, не заслуговують на увагу, оскільки на час її смерті дане домоволодіння вцілому вже належало позивачу ОСОБА_1, та не входило до спадкової маси. Також не заслуговують на увагу і посилання відповідача на те, що у випадку зняття його з реєстрації в спірному домоволодінні, він немає можливості зареєструватися в іншому житлі, оскільки дані посилання є неспроможними.

Судом встановлено, що понад установлений законом строк ОСОБА_13 в спірному житлі не мешкає, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей у житлі не має, згідно ч.1 статті 158 ЖК України договір найму житлового приміщення з власником житла не укладав, участі у витратах по утриманню житла не приймає, спірним житлом не цікавиться, перепон у користуванні житлом йому ніхто не чинив, а доказів зворотнього відповідач суду не надав, та з будь-якими вимогами про усунення перешкод в користуванні цим майном в установленому законом порядку він не звертався.

Такими чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, що свідчать про не проживання ОСОБА_13 у спірному житлі понад установлений законом строк, та беручи до уваги те, що протилежного належними в розумінні ЦПК України доказами відповідачем не доведено, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.

На підставі наведеного, ст.ст. 15, 16, 317, 321, 383, 386, 391,405 ЦК України, керуючись ст.ст.4,19, 247, 263- 265, 268,280-282,289 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в смт.Делятин, по вул. 16 Липня, 333, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Флоряк Д.В.

Повний текст рішення виготовлено 20.06.2018 року