Номер провадження 2/754/1383/18
РІШЕННЯ

Іменем України

17 квітня 2018 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Базік А.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся позивач ОСОБА_2 з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в розмірі 2 087 812,39грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.08.2017р. суддею ОСОБА_4 відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2018 року, справа за єдиним унікальним номером 754/10678/17-ц, номер провадження 2/754/1383/18, передана судді Бабко В.В. у зв'язку з звільненням судді ОСОБА_4 Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого позивач передав останньому грошові кошти у розмірі 65 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути їх позивачу в термін до 30 грудня 2014 року та сплатити відсотки за користування позикою у розмірі 15% річних від суми позики протягом строку користування позикою. ОСОБА_3 власноруч написав розписку про отримання вказаної суми позики від позивача.

10 січня 2014 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути їх позивачу в термін до 31 грудня 2015 року, про що також написав розписку.

Позивач зазначає, що відповідач у встановлені терміни не повернув борг та станом на 22.03.2017р. має заборгованість у розмірі 75 000,00 доларів США, що становить еквівалент за офіційний курсом Національного банку України 2 013 825,00грн.

У зв'язку з викладеним та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач ОСОБА_2 просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 2 087 812,39 грн., з яких сума боргу за договором позики в розмірі 2 013 825,00грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 73 987,39грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.03.2018 року було задоволено клопотання адвоката ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з наведених у заяві підстав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання». Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності та не подано відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого позивач передав останньому грошові кошти у розмірі 65 000,00 доларів США, які спрямовані на придбання однокімнатної квартири, а відповідач зобов'язався повернути їх позивачу в термін до 30 грудня 2014 року та сплатити відсотки за користування позикою у розмірі 15% річних від суми позики протягом строку користування позикою. ОСОБА_3 власноруч написав розписку про отримання вказаної суми позики від позивача.

10 січня 2014 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути їх позивачу в термін до 31 грудня 2015 року, про що також написав розписку.

Статтею 1046 ЦК Українив встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України визначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).

Відповідно правового висновку, який міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі №6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Суд вважає встановленим той факт, що між сторонами у справі укладено договори позики.

Позичальник - відповідач у справі свої зобов'язання за договором позики належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 2 087 812,39грн.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи викладену норму ЦК, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають також 3 % річних від простроченої суми, що відповідно розрахунку позивача становить 73987,39грн.

Загальна сума боргу відповідача перед позивачем за договорами позики становить 2 087 812,39 грн, з яких сума боргу за договорами позики в розмірі 2 013 825грн, 3% річних від простроченої суми в розмірі 73 987,39грн.

Суду не надано доказів іншого розміру боргу відповідача перед позивачем.

У зв'язку із викладеним, суд дійшов висновку про те, що вимоги ОСОБА_2 є обгрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 8000грн.

Керуючись статтями 2, 7, 10-13, 18, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 191, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, статтями 11, 207, 253, 256, 261, 267, 525-526, 530, 536, 610, 626, 629, 1046-1056 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження на користьОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження кошти в розмірі 2087812,39грн (два мільйони вісімдесят сім тисяч вісімсот двадцять гривень)39коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження на користьОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження судові витрати в розмірі 8000грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2, місце реєстрації за адресою: 03035, АДРЕСА_2; ІПН НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, місце реєстрації за адресою: 02217, АДРЕСА_3; ІПН НОМЕР_2.

Суддя В.В. Бабко