Справа № 314/1441/18
Провадження № 2/314/810/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2018 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №314/1441/18 за позовом ОСОБА_1 до Михайло-Лукашівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулвся до суду з вищезазначеним позовом та просить визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 31.05.2017 помер його батько, ОСОБА_2. Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Миролюбівка, вул. Смирнова, 28.

Після смерті батька він звернувся до П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але у видачі свідоцтва було відмовлено в з'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Зазначений житловий будинок належав його бабусі, ОСОБА_3, яка померла 04 січня 2011 року. Після смерті ОСОБА_3 іі син ОСОБА_2 прийняв спадщину шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріуса, але не оформив спадщину, оскільки право власності на спірний будинок за ОСОБА_3 не було зареєстровано.

Згідно довідки ОП ЗМБТІ, наданої на запит нотаріуса, вказаний житловий будинок останній раз було інвентаризовано станом на 18.04.1988 р., та за даними ОП ЗМБТІ право власності на житловий будинок не зареєстровано.

Згідно даних технічного паспорту, складеного станом на 18.04.1988 р., користувачем будинку за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Миролюбівка, вул. Смирнова, 28 зазначено ОСОБА_3

Згідно даних з погосподарських книжок, наявних в сільській раді, головою домогосподарства за адресою: с. Миролюбівка, вул. Смирнова, 28 була ОСОБА_3 (бабуся позивача) до 04 січня 2011 р., тобто до дня своєї смерті, після чого головою домогосподарства став ОСОБА_2 (батька позивача) - до 31.05.2017.

Оскільки його бабуся ОСОБА_3 володіла спірним будинком з 1988 року, провела інвентаризацію житлового будинку, відкрито, безперервно і добросовісно володіла ним до дня своєї смерті, після смерті ОСОБА_3 будинком володів і користувався його батько, ОСОБА_2, який помер 31.05.2017, після смерті батька він продовжує проживати в зазначеному будинку, опікуюється ним, тому відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК Україниможе приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим будинком володіли його бабуся та батько, чиїм спадкоємцем за законом є позивач по справі.

У зв'язку з тим, що він позбавлений можливості вирішити питання про визнання права власності на нерухоме майно в позасудовому порядку, позивач змушений звернутися до суду з зазначеним позовом.

Позивач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав до суду відзив, згідно з яким просить суд розглянути справу за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 31.05.2017 помер ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 387315, виданого 02.06.2017 Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій област, актовий запис №354.

Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Миролюбівка, вул. Смирнова, 28.

Після смерті батька позивач звернувся до П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але у видачі свідоцтва було відмовлено в з'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.02.2018).

Зазначений житловий будинок належав бабусі позивача, ОСОБА_3, яка померла 04.01.2011, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 189270, виданого 05.01.2011 Михайло-Лукашівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис №4. Після смерті ОСОБА_3 іі син, ОСОБА_2, прийняв спадщину шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріуса, але не оформив спадщину, оскільки право власності на спірний будинок за ОСОБА_3 не було зареєстровано.

Згідно довідки ОП ЗМБТІ, наданої на запит нотаріуса, житловий будинок за адресою: с. Миролюбівка, вул. Смирнова, 28 останній раз було інвентаризовано станом на 18.04.1988, та за даними ОП ЗМБТІ право власності на житловий будинок не зареєстровано.

Згідно даних технічного паспорту, складеного станом на 18.04.1988, користувачем будинку за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Миролюбівка, вул. Смирнова, 28 зазначено ОСОБА_3

Згідно даних з погосподарських книжок, наявних в сільській раді, головою домогосподарства за адресою: с. Миролюбівка, вул. Смирнова, 28 була ОСОБА_3 (бабуся позивача) до 04.01.2011, тобто до дня своєї смерті, після чого головою домогосподарства став ОСОБА_2 (батька позивача) - до 31.05.2017.

Факт володіння і користування будинком з 1988 року до 04.01.2011 ОСОБА_3 підтверджується технічним паспортом на будинок, випискою з погосподарської книги.

Факт володіння і користування будинком з січня 2011 року до 31.05.2017 ОСОБА_2 підтверджується випискою з погосподарської книги.

Факт спорідненості між ОСОБА_3, ОСОБА_2 і позивачем ОСОБА_1 підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб ОСОБА_3, свідоцтвом про народження ОСОБА_2, свідоцтвом про народження позивача ОСОБА_1В.і.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦКпро набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чим спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Оскільки бабуся позивача, ОСОБА_3, володіла спірним будинком з 1988 року, провела інвентаризацію житлового будинку, відкрито, безперервно і добросовісно володіла ним до дня своєї смерті, після смерті ОСОБА_3 будинком володів і користувався батько позивача, ОСОБА_2, який помер 31.05.2017, після смерті батька позивач продовжує проживати в зазначеному будинку, тому суд знаходить підстави приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим будинком володіли бабуся та батько позивача, чиїм спадкоємцем за законом він є.

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

З наведенного суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 більше 10 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому він після більш 10 років такого володіння набув право власності за набувальною давністю на будинок № 8 по вул.Космічна в с.с.Михайло-Лукашеве Вільнянського району Запорізької області.

Згідно із заявою позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80грн. суд відносить на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16, 344 ЦК України, 10, 12, 77-81, 197-198, 206, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, місце проживання: 69081 м.Запоріжжя, вул.Ударників, буд.11, РНОКПП НОМЕР_1, до Михайло-Лукашівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, місцезнаходження: 70042 Запорізька область, Вільнянський район, с.Михайло-Лукашеве, вул.Космічна, буд. 8, , про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок № 28 по вулиці Смирнова в селі Миролюбівка Вільнянського району Запорізької області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

22.06.2018